Benvinguts i benvingudes a la jornada STIC 2023.
Aquesta jornada que porta per títol intel·ligentment STIC. Primer de tot
farem un petit presentatge de la jornada STIC. Una petita mirada al
programa. Ara estem fent la presentació i la benvinguda. Després
tindrem dues ponències. I després de les ponències haurem de fer una foto
de grup, que si ens en oblideu, si ens en oblidem, sisplau, que algú ho
recordi a la sala. I després ja farem les sessions paral·leles, que són a
les sales de baix, i n'hi haurà una que es quedarà aquí. I per les
sessions paral·leles, no sé les persones que estaven apuntades a les
ulleres virtuals, de realitat virtual. Doncs aquesta, el ponent
tenia Covid, encara hi ha Covid, o sigui que s'ha hagut de cancel·lar. I
després farem amb el vicerector, farem el vice-respond, que ha vingut
ja, el tenim aquí. I finalment farem el sorteig i la cloenda, sortejarem
uns petits obsequis per les persones que es quedin al final, o sigui,
quedeu-vos al final, que val la pena aquest any la jornada. Després, la
reserva del dinar, a aquelles persones que us quedeu a dinar,
sisplau, si podeu tenir un moment de seleccionar el QR, perquè hem de fer
la reserva per dinar al Vèrtex. Llavors, si voleu fer-ho ara, o heu
de posar en la reserva que reserveu la taula. La taula és a les dos
trenta, a dos quarts de tres, i a les observacions heu de posar jornada
TIC, perquè sàpiguen que veniu de la jornada TIC. No sé si deixar un petit
minutet, o, bueno, mentre ho aneu fent, continuar la presentació. Sí,
aquí a la sala teniu també QRs per si ho necessiteu, però, bueno, deixem un
parell de minutets, potser.
Us quedareu molta gent a dinar? Sí? Bueno, molt bé. Em sembla que estan
amb el mòbil, ara.
Bé, continuo. Per les persones que esteu online, benvingudes i
benvinguts. També a totes les persones que esteu aquí, benvinguts i
benvingudes. I aquest any tenim una jornada que parla sobre la
intel·ligència artificial, i bé, vaig buscar algunes dades a internet sobre
la intel·ligència artificial i com estava el món ara. Doncs potser ens
despertem el 2023 aquí a l'UPC i veiem que la intel·ligència
artificial està a tot arreu. De fet, es calcula que hi ha un 77% dels
dispositius que ja fan servir alguna mena de intel·ligència artificial i
segurament tots els vostres butxaques teniu un mòbil i el 98% dels mòbils
ja tenen un assistent virtual que fa servir intel·ligència artificial. Si
parlem amb el que serien els consumidors, un 60% ja prefereixen
parlar pel mòbil que no escriure a través del mòbil. I l'any 2020, el 30
% de les cerces amb navegadors es feien sense utilitzar la pantalla.
Amb aquests fets només podem obviar, és una obvietat que totes les
persones agafen o adopten la intel·ligència artificial de forma
quasi natural. De fet, aquest any, o potser fa una mica més, el xat GPT va
ir rompre i ha sigut com un trending topic que ha durat bastant. Si mirem
les dades sobre el xat GPT, sabem que un 72,6% de les persones els preocupa
no poder diferenciar la intel·ligència artificial que seria
un contingut fet amb intel·ligència artificial d'un contingut que estigui
fet per humans. Però en canvi, si ho contrastem, hi ha un 65,8% dels
usuaris que troben que el contingut generat per intel·ligència artificial
és igual o millor que el que ha escrit una persona humana. I si ens
fixem també un 42% dels consumidors tenen dubtes sobre la privadesa de
les seves dades, només un 42% dintre de la intel·ligència artificial. I
com afecta aquesta intel·ligència artificial en el que seria el món
empresarial? Doncs resulta que un 35% de les empreses ja utilitzen
actualment la intel·ligència artificial. Això vol dir que hi han
substituït algunes tasques que feien anteriorment humans per ara les
realitza una màquina. Es preveu que el 2025 la intel·ligència artificial
eliminarà 85 milions de feines, però en canvi en crearà 97 milions de
noves. Es calcula que hi haurà 12 milions més de feines creades en
total. A banda de les empreses que ja han adoptat la intel·ligència
artificial, un 40% estan planificant d'adoptar-la. De fet, 4 de 5 empreses
consideren la intel·ligència artificial com una de les màximes
prioritats a l'estratègia de negoci. I un 43% estan plantejant reduir la
seva plantilla. I és que els estudis estimen que la intel·ligència
artificial incrementa la productivitat amb un 40%. Els
visionaris marquen que el 2035 un 85% de les relacions usuaris-negocis
seran gestionats sense la necessitat d'un humà. I un 75% dels vehicles
estarà equipat amb tecnologies d 'intel·ligència artificial. El 2030 s
'espera que el negoci de la intel·ligència artificial sigui de 15
.700 bilions de dòlars. I en el sector de l'educació ja aquest 2023
la intel·ligència artificial ja mou 2 .000 milions de dòlars. Avui ens
reunim per veure com els TIC adoptem aquesta tecnologia de forma
intel·ligent. El que no sé jo és si serà d'una forma més intel·ligent de
com ho podria fer una IA. Sisplau, rebem amb un fort aplaudiment a Mercè
Uller, directora TIC, i que ens donarà la benvinguda a aquestes
jornades.
Gràcies, Joan. Molt bon dia a tothom. Després de totes les dades que ens ha
donat el Joan, poc afegir, només com a molt afegiré un fet, que és que si
avui ens trobem aquí tots és perquè ha passat un any, és desembre i això
és la jornada TIC. I si tenim aquesta jornada TIC és perquè hi ha un
conjunt de treballadors i de companys i companyes nostres que són uns
motivats i uns tossuts i cada any posen tot el que calgui perquè la
jornada TIC sigui una realitat. En primer lloc, volia agrair a tota l
'organització de la jornada que ho faci possible. De fet, aquest any no
ens ha costat gaire triar la temàtica perquè en qualsevol conferència,
jornades de veniment es parla d 'intel·ligència artificial. I tot i
que no és un tema molt actual, de fet porta més de 70 anys en el món, el
que sí és actual és que el ressò que ha tingut tot el tema de les eines d
'intel·ligència artificial generativa, això vol dir que s'han
colat a casa nostra, en les nostres feines, en el dia a dia, i també,
justament això, ha generat un debat sobre el tema sobre l'ús que anem de
fer, sobre l'ètica i que ho hem de tenir molt en compte. Aleshores, en
definitiva, és un tema molt mediàtic, inclús ara aquest de repò amb tot el
tema de la legislació europea. Total, que com ja estem convivint amb la
intel·ligència artificial, ens va semblar que nosaltres també en teníem
que parlar en aquesta jornada i veure quin és el paper que al stick de l
'UPC tenim que fer amb aquesta tecnologia, com la podem aplicar, com
podem millorar els nostres serveis, com podem millorar el suport als
usuaris, que en breu aquestes eines es colaran en les seves aplicacions
que estan utilitzant en el dia a dia, i com fer-ho, sobretot, amb un ús
responsable. Aleshores, per parlar de tot això, tenim aquesta jornada i
també tenim en primer lloc dos ponents de ressò, la Carme Torres i
el Jordi Vallverdú. Volia agrair molt especialment la seva presència que
estiguin aquí aquest matí amb nosaltres. I fa molta especial
il·lusió que estigui la Carme aquí perquè jo vaig començar de bacària en
el seu moment a l'Institut de Cibernètica, que ara ja no existeix.
Jo era, anava a dir, una trista bacària. Jo era molt feliç. Era una
bacària molt feliç en aquell moment. I la Carme ja era una investigadora
de ressò. I quan li vaig escriure per convidar-la a la jornada, vaig pensar
que avui no se'n recordarà de mi. I sí, se'n recordava de mi. De fet, jo
la recordo com una persona molt propera, molt assequible, i la prova
d'això és que vull estar aquí amb nosaltres. Li volia agrair
especialment i dir-li que m'ha fet molt contenta i molt feliç. I
després, com us ha dit el Joan, tindrem un esmorzar, tindrem també
uns tallers. També moltes gràcies a totes les persones que s'impliquen en
l'organització dels tallers. I finalment, el vicerector, que sense
xarxa, aquí davant de tothom, contestarà a totes les preguntes que
bonament pugui, que sàpiga exacte. I res més, només això, aprofiteu la
jornada i la idea és agafar embrenzida en aquest món que ens ve,
i veure com el podem afrontar des de l'Stick, com el podem interioritzar i
com podem ajudar a que els serveis que oferim a l'UPC siguin millors i,
sobretot, de forma responsable.
Continuem. La primera ponent de la jornada és professora i fa recerca a
l'Institut de Robòtica i Informàtica Industrial del Consell Superior d
'Investigacions Cèntífiques al CESIC de l'UPC. El 2020 va guanyar el Premi
Nacional de Recerca i el Premi Julio Rey Pastor per les seves
contribucions a la robòtica intel·ligent i robòtica social. També
ha estat otorgada amb la medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de
Catalunya i galardonada amb el Premi Dona Tic i també el Premi Julio
Pelae. Té molts premis, com podeu veure. La seva recerca s'escerca en l
'aprenentatge i presa de decisió en la salut i rehabilitació tot liderant
des del 1997 el grup de recerca en robòtica d'assistència i
intel·ligència artificial. Aquest grup estudia com crear robots que
donin suport a les persones amb mobilitat reduïda a vestir-se o
alimentar-se, per exemple. Podríem dir que ella és la mare de robots
manipuladors com Sòcrates i Estiravot, que cada robot té un nom i
que permet fer recerca i tasques d 'assistència tot combinant la
percepció, navegació, manipulació i habilitats d'interacció entre humans
i robots. Per arribar fins aquí, la nostra aponent posa en valor que el
seu interès és tant en la ciència com en les humanitats, posant èmfasi en
la connexió entre la robòtica i la intel·ligència artificial. A més a
més, no només fa recerca, sinó que també ha escrit novel·les i contes
sobre aquest tema, la mutació sentimental, enxerxats i estimades
màquines que podeu guanyar en el sorteig de la jornada TIC. Finalment,
nombra que és membre del Comitè d 'Ètica del CSIC i ho havia sigut de l
'UPC i l'Observatori d'Ètica en IA o Intel·ligència Artificial de
Catalunya i considera que la recerca en intel·ligència artificial
necessita de la ciència social, advocats, psicòlegs, filòsofs i
antropòlegs i, a més, els escriptors de ciència ficció que ens inspiren en
el camí de la intel·ligència artificial. Abans m'ha comentat
que...
M'ha comentat que la intel·ligència artificial necessita molt de les
humanitats. M'ha posat bastant de repeu quan estava validant, perquè
tota aquesta informació l'he tret d 'internet. I bé, només presentar-la
ella és Carme Torres i avui ens farà la ponència que porta per títol com
fer un bónus de l'IA. Cal més formació tècnica i ètica. Sisplau,
rebem-la amb un fons. Un fort aplaudiment a Carme Torres.
Bé, bon dia. Estic una mica claparada per tota aquesta introducció. He de
dir que em fa molta il·lusió ser aquí pel que ha dit la Mercè, que la vaig
conèixer quan era bacària i jo era una mica més jove cara. I també vull
dir que agraeixo molt que m'hagin convidat també el vicerector i
agraeixo molt aquesta presentació tan florida que m'ha fet el Joan, que
sentint-la espero que la xerrada estigui a l'alçada, perquè ara ha
posat unes expectatives que espero poder arribar-hi. El títol que he
posat a la presentació també és una mica pretensiós, perquè com fer un
bon ús de la intel·ligència artificial? Doncs és molt difícil de
dir. No és que jo tingui aquí la pedra filosofal, però de la meva
experiència intentaré donar unes recomanacions que es poden seguir i
ho centraré molt en el meu àmbit. Jo treballo, com m'heu sentit, en
intel·ligència artificial però aplicada a la robòtica, en particular
a la robòtica assistencial. Però moltes de les recomanacions són
aplicables de manera general.
El denominador comú de totes aquestes recomanacions és que cal molta
formació. Si no tenen formació, per exemple a nivell del gran públic, la
por que poden generar aquestes tecnologies o simplement el dir jo
tiro la tovallola i segueixo la tendència dominant, que és l
'entreteniment, i no em preocupo. Clar, és un perill. Jo crec que el
perill és nostre, és de la societat. Llavors cal molta formació, una mica
tècnica, tothom pot sapigueu una mica de què van els programes, no només
aquí els experts, i també, doncs, ètica. Com ha dit el Joan, treballo a
l'Institut de Robòtica Informàtica Industrial, que és un centre amics
del CSIC i de la UPC, i estem allà unes 120-130 persones. I una força
important de treball que tenim, com veieu, són els robots. Tenim robots d
'exteriors, robots que ajuden a les persones, això que deia, amb alguna
dificultat, a vestir, després veurem uns quants prototips d'aquests
robots. En general, nosaltres els robots són comercials, diguem-ne,
però adaptem tant la part, per exemple, el cap aquest, és fet amb
impressió 3D, els actuadors, aquesta mà robòtica, doncs també l'hem fet
amb impressió 3D. Vull dir, sensoritzem robots, utilitzem la
carcassa del robot i canviem tota la resta, perquè també tota la
programació és nostra. En particular, el meu grup de recerca és el de
percepció i manipulació robotitzada. A mi sempre m'agrada molt posar-los,
perquè jo estic molt orgullós del meu grup de treball, que en aquest moment
som 65 persones, que està aviat dit, i m'agrada distingir que hi ha 13
dones, perquè, com sabeu, en tecnologia costa molt a treure dones.
Jo estic mirant aquí, n'hi ha unes quantes, però no sé el percentatge,
però no crec que sigui molt. I en el nostre grup és això, som un 20%, més
o menys.
Gràcies a aquest projecte que es diu Clotilde, Cloth Manipulation Learning
from Demonstration, vam poder muntar aquest simulacre de pis de vida
assistida a dintre del laboratori que tenim en l'edifici de la facultat de
matemàtiques al Campo Sud. Com veieu, aquí aquest simulacre consisteix de
dues habitacions. Hi ha una habitació de dormir amb un llit, una tauleta de
nit, un armari, etc. I després hi ha una altra habitació que és com una
mena de cuina, aquí hi ha una mica de cuina, menjador, sala d'estar, i hi
ha aquests robots que són els que donen servei i que veuré alguns
prototips que hem desenvolupat. Però anant al tema de com fer un bon ús de
la IA, una primera indicació és que no s'ha d'esperar el seu ús per tenir
-ho en compte. Ja en la fase de disseny s'ha de tenir en compte que
després es pugui fer un bon ús d 'aquesta tecnologia. I això passa
perquè sigui fàcilment configurable i personalitzable per gent que no és
experta, perquè la majoria de les aplicacions que desenvolupem al final
les acaben fent servir persones que no són programadors. Que la
interacció sigui amigable i que siguin molt segures en el nostre
àmbit, com que treballem molt a prop de les persones, donem de menjar, és
importantíssim la seguretat i l 'adaptativitat a les condicions
ambientals i personals. Llavors, mostrar-li alguns exemples. Això és
com programar aquest robot per imitació. La noia porta uns sensors
en els canells, en les cames, en els avantbrassos i programa el robot d
'aquesta manera tan senzilla, només bellugant-se a ella el robot limita i
per tant fa la mateixa tasca. Això és fer-ho fàcil en aquest cas pels
cuidadors o pels familiars que puguin tenir un robot assistencial d'aquesta
mena a casa. Aquí és semblant, però una de les nostres especialitats és
manipular objectes deformables, en particular roba, perquè en els
entorns assistencials hi ha molta roba. En les cadenes de fabricació
que els robots industrials treballen habitualment, les peces acostumen a
ser rigides. Aquí veieu com ensenya a plegar un polo, que ja veieu que hi
ha persones que tenen certes dificultats a vegades. Aquest noi no,
perquè és el noi que ha fet la recerca en aquest àmbit, per tant l
'ha plegat moltes vegades, però veieu que quan ho fa amb els dos braços
robòtics no li queda tan bé, perquè els braços tenen una certa
resistència. Llavors el que fem és que hi ha una càmera de color i
profunditat que capta el moviment del robot i com queda al final. Hi ha una
funció de cost que com més rectangular queda el plegat i com
menys arrugues té, millor. Llavors aplica un avantatge per reforçament
per millorar i va a poc a poc millorant i com que té tot el temps
del món, perquè els robots l 'avantatge és que no necessiten
dormir, menjar i es pot dedicar molt de temps a anar provant. Passant a l
'altre aspecte, que és la interacció amigable, una vegada ja està
configurat, això que sigui una interacció amable per la persona.
Aquest és un projecte europeu que vam desenvolupar juntament amb la
Fundació AC, perquè sempre treballem molt amb els usuaris finals o amb els
que necessiten la tecnologia. La Fundació AC és la fundació dedicada a
la diagnosi i al tractament de l 'alzheimer. I bé, ells fan tant la
diagnosi com el tractament amb aquests taulers que, diguéssim, li
diuen a l'usuari que faci una tasca específica adaptada a la seva
discapacitat, té diferents nivells, que pot ser ordenar els nombres en
ordre creixent, en ordre decreixent, o també a vegades hi ha lletres, fer
paraules, etc. I durant la pandèmia vam estar treballant-hi. I ara us
deixo molt sola.
No és esta.
Recuerda, estamos ordenando los números impares desde el más ràpid al
más pequeño. Es tu turno. Por favor, vuelve una pizza.
No.
La respuesta está aquí. Pot donar ajud, també. No només li planteja l
'exercici, li diu que està en aquesta fila per facilitar-li. Té diversos
nivells d'ajut.
Perfecto. Muy bien. Me encanta jugar contigo. Veieu que aquest tipus de
persones dubten molt. I llavors vam veure que el primer prototip no tenia
aquesta cara amb aquests ulls expressius i així, sinó que... Perdó.
Tot era verbal. I, clar, la resposta trigava una mica, la persona dubtava
i no sabia què fer i vam optar per imprimir aquest cap que donés la
limitació immediata. Heu vist que quan agafa la peça ja li diu, amb els
ulls, li fa que sí o li fa que no i llavors això facilita molt la
interacció amigable que deia. Una altra aplicació que hem fet és la de
donar de menjar perquè és una que té molta requesta, com veurem després.
També veieu que és un braç... Aquest braç és molt ortopèdic, no és el que
després veureu que utilitzen els malalts. La idea és que té una càmera
també de profunditat i quan la persona obre la boca li dona de
menjar. També té un sensor de força en el canell i si, per exemple, la
persona tanca la boca i quan el moment que li va alimentar s'espera
que la torni a obrir, mirant sempre la càmera, si mira cap al costat o
així no l'alimenta i l'alimenta. Aquest és molt graciós i va tancar la
boca amb la cullera dintre i no li va trencar les dents, es va esperar. Els
becaris en el nostre institut es diverteixen molt, com veieu.
Bé, llavors, deia això que és molt important en el nostre àmbit i jo
crec que és una cosa general, el codiseig, no inventant-se nosaltres i
dir que pot anar bé fer el robot que doni de menjar d'aquesta manera,
perquè nosaltres qui som. Cal tenir l 'experiència dels cuidadors, dels
pacients i també del sistema de salut en general, és a dir, veure què pot
ser una solució que es resolgui el màxim de problemes amb el mínim cost.
Per tant, hi ha molts actors que han d'estar involucrats i tothom des del
començament. Per exemple, en aquesta aplicació de menjar que us he mostrat
primer amb aquest braç ortopèdic, hi havia una eina al mercat, que és
aquesta que teniu aquí al mig, que ja donava de menjar, però és un braç
fix, no és un robot, és una cosa que simplement dona de menjar. Llavors,
la vam anar a demostrar allà, li vam posar el sensor, la càmera i vam anar
-ho a demostrar al parc Pere Virgili per veure que ens donessin idees de
què més necessitarien i ens van dir que és essencial canviar el cobert,
perquè tota l'estona donàvem cullera, perquè el que és comercialment
disponible només té una cullera, que va agafant dels plats i ja està tot
el que fa. Vam fer aquest canviador, que aquí també és un prototip,
canviador a forquilla, a netejar, per exemple, una cosa que ens deien és
clar, es necessita que amb el tovalló netegi, es necessita que doni de
beure, si realment ha de complir aquesta missió. Una altra cosa és que
volien interacció i vam tornar a posar aquesta cara que parlava també
i li deia doncs, vols més, no, etcètera, perquè sempre la persona
senti que té el control de la situació. He tingut molt èxit perquè
el 50% dels malalts, una cosa que no he dit és que vam demostrar diversos
prototips i van dir que donar de menjar és el que necessitem, perquè
el 50% dels que tenim ingressats allà hi ha un munt de gent en aquest parc
sanitari que es rehabiliten i fan recuperació, doncs necessiten que els
vagin a donar de menjar i clar, ara he de demanar a les famílies que
vinguin perquè el personal sanitari no doni l'abast i hi ha pacients que
tenen, per exemple, dysfàgia i els costa molt d'empassar, llavors mengen
poc perquè en 10 minuts els han d 'enllestir i clar, no tenen temps.
Llavors van dir que aquest és el killing application i va tenir èxit.
El robot està equipat amb una càmera i el que fa és detectar la cara del
pacient. En Paco és un dels nou pacients de l'Hospital Sociosanitari
Pere Virgili que han participat en la prova pilot d'un robot que ajuda a
menjar les persones que no ho poden fer soles.
Un cop acabades les proves, l 'Institut de Robòtica fa una crida al
món empresarial perquè el comercialitzi. I la idea la vaig
trobar molt bona per ajudar gent que en el seu moment no els hi tinguin de
donar de menjar i crec que serà un bon invent.
Bé, és important la col·laboració de tothom en aquest tipus de
desenvolupament d'aplicacions i també, com hem dit abans, de les
humanitats, de les ciències socials, de tots aquells que tinguin
coneixement sobre l'àmbit en què volem fer l'aplicació. Per exemple,
els demògrafs. Ens va ajudar al Centre d'Estudis Demogràfics donant
-nos arguments per anar a les administracions i dir que és molt
important que desenvolupem aquestes eines perquè la piràmide de població
al 1975 era una piràmide, realment, com veieu aquí. I, en canvi, les
previsions pel 2050 veieu que la piràmide és gairebé invertida. D
'altres coses, perquè va haver el baby boom, que estaran per aquí al
mig i, en canvi, cada vegada la natalitat va menys i, per tant, hi
haurà molta població que necessitarà ajuda per poder continuar sent
autònom i no hi haurà suficients mans i cuidadors per atendre-ho. Això ens
va permetre proposar diverses administracions que veureu després i
diverses al teixit industrial català, etcètera, de fer aquest laboratori
obert de robòtica assistencial. En què consisteix? En un laboratori que
no sigui purament de recerca, en què les coses es desmonten els prototips
molt ràpidament perquè un fa la tèsim i l'altre necessita les càmeres que
porta. Ens venien que volíem veure-ho i no hi ha manera. Llavors vam dir de
fer això, un laboratori a banda que permetés instal·lar-hi prototips ja
estables i que altres empreses, altres grups de recerca poguessin
també portar-los i poguessin fer demostracions, jo què sé, a escoles d
'infermeria, que moltes vegades volen veure-ho, a tota mena d'actors. Jo
sobretot m'agrada resaltar això per aglutinar esforços de tots els agents
d'investigació, tant en tecnoscientífica com social, d
'empreses d'assistència, assistència domiciliària, assistència
hospitalària, de tecnologia, administracions, associacions d
'usuaris, que tothom hi tingui accés i pugui contribuir-hi. Això permet
identificar necessitats i orientar el desenvolupament de tecnologies que
realment fan una diferència, no les que ens interessa desenvolupar els
investigadors, dinamitzar el tegit industrial, això també és molt
important i és el que costa més, trobar empreses que després es
comprometin amb la tecnologia i facin un esforç, perquè sempre en aquest
àmbit és un esforç innovar, i també involucrar les administracions perquè
facin la legislació necessària. Hem tingut sort i aquesta proposta s'ha
realitzat. En aquest moment hi ha 12 socis que són els que veieu aquí. En
particular, la Generalitat és com la que porta la veu cantant. Això que
veieu és el Mobile World Conference, que ens va cedir la Generalitat
l'Stand per demostrar aquestes tecnologies i fer-les evidents. I el
CSIC, en particular, és l'altre gran agent que ens ha involucrat, ha
portat finançament per construir una part del mateix edifici que estem per
posar-hi aquest laboratori. És a dir, que l'UPC també ha fet una gran
contribució en l'espai. Hi ha l 'Ajuntament, hi ha TIC Salut, hi ha
empreses d'assistència domiciliària com Suara, hi ha Pals Robòtics, que
és l'empresa que ens suministra aquests robots que heu vist, hi ha
Saltó, que fa uns robots petits, hi ha el Parc Sanitari, Pere Virgili, ja
veieu que hi ha Eurecat també, i està obert que, una vegada, els socis
fundacionals ja han signat altres socis que s'hi vulguin afegir. Una
vegada tenim això, també hi ha una altra pota importantíssima, que és la
regulació, com dèiem, perquè està molt bé tenir en compte tots els
agents, fer formació, com veurem, però regular també és molt important,
i per això és important tenir les administracions molt implicades. Què
s'ha fet en regulació de la intel·ligència artificial? Doncs ja
el 2017 hi van haver aquestes declaracions de Barcelona i de
Montreal pel bon ús de la intel·ligència artificial, en què vam
ser pioners, en aquest sentit, i hi ha aquest High Level Expert Group d
'artificial intelligence de la comunitat europea, que el 2018 va fer
unes directrius que especificaré una mica més i també diverses
associacions professionals, com l 'IEE, per exemple, han fet documents
i normatives cada una adaptat més al seu àmbit. Tot això està disponible a
internet, és a dir, que el que tingui curiositat clica el nom aquest i
apareix tota la documentació, que és bastant voluminosa. Aquest Ethically
Aligned Design són com 500 pàgines. Bé, deia que focalitzaré una mica en
aquesta regulació que va fer la Unió Europea perquè potser és la que ha
dominat més. Hi ha set grans apartats, l'autonomia humana, en cada
apartat hi ha com un esglòs del respecte als drets humans, l
'habitació de la manipulació, l'ajut a la presa d'adhesions, la dignitat
humana i la supervisió sempre, que la intel·ligència artificial es
desenvolupi sobre supervisió humana. Hi ha el tema de seguretat, de
privadesa, de transparència, que ara es fa molt èmfasi en tot el que és
explicabilitat dels productes informàtics que puguin donar de raó
les decisions que prenen, tot el tema de la diversitat, la no
discriminació, l'equitat, el benestar ambiental i social i la
responsabilitat social.
Curiosament, la setmana passada, el dia 9, es va arribar a un acord
després de moltes hores de negociació d'aquest AI Act, que és un acord
entre el Consell d'Europa, el Parlament Europeu i la Comissió
Europea per la regulació de la intel·ligència artificial a nivell
europeu. M'agrada molt que està basat en aquests graus de risc. És a dir,
no tot és igual. Hi ha coses que realment es corren uns riscos que són
inadmissibles, en canvi hi ha coses que no són tan importants. Regular en
funció d'aquests riscos és una bona idea. Riscos que poden ser tant per
la seguretat com per els drets fonamentals dels ciutadans. Hi ha
coses que estan terminantment prohibides perquè poden atentar la
seguretat nacional, i en canvi coses que estan prohibides en certs casos.
Els punts més debatuts, els que han portat tantes hores, han estat
aquests dos que poso aquí, el reconeixement facial i biomètric en
temps real, que en general estarà prohibit, però en casos d'extrem de
terrorisme es permetrà unes certes excepcions. Després també s'ha
regulat tot el tema aquest que es parlava abans del chat GPT, o dels
models lingüístics generals en general, que crec que és una
temàtica, no sé si després hi ha temps pel debat, però molt a debatre
aquí i que ens afecta molt directament. Altres temes importants
que recull aquest acord són el reconeixement d'emocions en el lloc
de treball en institucions educatives, més aviat prohibint o que
no es reconeixi això. Els sistemes de puntuació es limiten molt basats en
comportaments socials o cariocalístiques personals, això en
altres àmbits com la Xina, per exemple, està molt a l'ordre del dia.
La manipulació del comportament humà que contravingui la llibertat
personal, l'explotació de vulnerabilitats degudes a posar l
'edat, a discapacitats, a la situació econòmica i social, tot això està
molt bonic, però després s'ha d 'implementar. I el que no m'agrada
gens és que han fixat d'entrada en vigor el 2026. Clar, d'aquí al 2026
ja serà una altra situació que no tindrà res a veure. Jo crec que això,
no sé com ho portaran, però de moment per mi s'han equivocat.
Bé, llavors entro en el que és el meu tema perquè jo penso que molt bé. La
regulació està molt bé, el disseny o el codiseny, molt reflexiu està molt
bé, però si no estem educats generalment a tots els nivells, la
ciutadania, a nivell universitari però també a nivell de primària i
secundària, jo crec que tothom ha de tenir uns coneixements bàsics de com
fer un bon ús d'aquestes tecnologies.
I bé, a Finlàndia, que van tenir aquesta idea, és a dir, serem el
país, que som un país petit, però serem el país més educat en
intel·ligència artificial, que tindran més coneixements. I vam fer
aquest programa, aquest curs, perdó, d'elements de la intel·ligència
artificial que va desenvolupar primàriament la Universitat del Zinki
i que eren uns cursos gratuïts oberts a tota la població d'això, de les
barceroles de la intel·ligència artificial i de com fer-ne un bon ús
ètic. I va tenir un gran èxit, ho va fer un percentatge elevadíssim de la
població, de tal manera que la comunitat europea ho va fer seu i ho
va traduir a tots els idiomes i està disponible gratuïtament i en obert en
tots els idiomes de la comunitat. Aquí a Catalunya, com que encara el
català no era idioma oficial, dintre de la Catalunya AI, que és l
'estratègia de intel·ligència artificial de Catalunya, que haureu
de conèixer, es va fer una adaptació que es diu Ciutadania, aprofitant
aquest joc de paraula amb la IA, que aprofundeix tota aquesta sèrie de
temes més tècnics i al final hi ha un capítol dedicat a l'àmbit de l
'actualització de l'ètica en intel·ligència artificial. Que també
està disponible, en obert, etc. Llavors, per al que fa a la formació
universitària, als Estats Units, tant a l'IE com a l'ACM, ja fa des del 91,
em sembla, que en el currículum té una àrea específica dedicada a temes
socials i pràctics professionals en què fan cursos sobre l'ètica de les
tecnologies. I Barbara Gross, que és una catedràtica de Harvard, diu això.
En fer del raonament ètic un element central del currículum, els
estudiants aprenen a pensar no només quina tecnologia podrien crear, sinó
també si han de crear aquesta tecnologia. És a dir, desvellen la
consciència crítica sobre la seva professió, de dir què és el que hem
de fer realment, no només què és el que aquest repte científic ens
interessa tant, que a vegades els científics ens deixem portar una mica
per això. Llavors, per a aquestes assignatures d'ètica, d'ètica en
tecnologia, els llibres de text de filosofia els queden als estudiants d
'enginyeria i informàtica i tecnologia en general, els queden una
mica abstractes, una mica massa teris. Cada vegada més, en aquests
cursos han optat per utilitzar la narrativa de ciència-ficció. És a
dir, Asimov, Bradbury, Filip Kadik, etc.
Judy Goldsmith és una professora de Kentucky que ja fa anys que fa una
assignatura d'aquest tipus utilitzant la ciència-ficció. Diu que l'ús de la
ficció per ensenyar ètica permet als estudiants discutir de manera segura
i raonar sobre problemes difícils i carregats d'emocions sense que la
discussió es devingui personal, sense implicar-s'hi personalment. Ell és
una gran defensora d'utilitzar aquestes eines. Jo soc una gran fan
de la ciència-ficció, com també heu sentit, i hi ha un munt d'iniciatives
a la xarxa que es poden utilitzar. Per exemple, hi ha una web de Teach
with Movies que és d'ensenyament general, de diferents matèries, i en
particular hi ha un curs de Robot Ethics basada en la pel·lícula Robot
and Frank, que és d'aquest senyor que li regalen un robot perquè el cuin.
També la pel·lícula Hair, d'aquest senyor que s'enamora del sistema
operatiu. Sembla una cosa boja, quan va sortir la gent deia que t'haves d
'enamorar i puc anar amb el mòbil a la platja perquè sentir-te acompanyat
per la teva parella. Quina tonteria! Ara hi ha molts amics d'aquests per
internet i els nens s'hi enganxen amb els amics virtuals. Té molts perills,
per la meva manera de veure. Una sèrie de culte és Black Mirror. Si no
l'heu vist, sisplau, veieu-la, perquè cada capítol agafa una tecnologia i l
'aporta les seves més extremes conseqüències, normalment dolentes, n
'hi ha algun de bo, però molts de dolents i val molt la pena. I una
altra sèrie, Vèter de Nas, que és com incrustar l'ètica en la màquina
mateixa, el que diu l'ètica de la màquina. I bé, poden els robots
arribar a ser més ètics que les persones,
ho tracta una mica en la sèrie aquesta. També hi ha moltes novel·les
que jo trobo que estan molt adequades per discutir i debatre sobre aquests
temes, com són La clara i el sol, del Kazooi Shiguro, que és la introducció
d'un nanarrobot, en aquest cas, per cuidar una nena que té problemes. I
la relació que estableix amb la nena i si heu llegit altres llibres del
Kazooi Shiguro és molt delicat, vull dir, no gens com de ciència ficció
hard, és molt de la part emocional i està molt bé. Machines Like Me, de
Ian McEwen, és un robot que entra en una parella, en una casa que hi ha
una parella i el triangle que s 'estableix. I Ted Chiang és un autor,
per mi, dels millors en ciència ficció actual i té una novel·let que
es diu The Life Cycle of Software Objects, que és com tractar les
mascotes virtuals i els problemes que s'originen, etc. Jo fa anys també
estava molt preocupada per això que dic, a vegades, anant a reunions de
la comunitat europea en què es plantejaven com s'havien de fer les
crides a projectes, a vegades els científics han d'anar a dir que farem
una intel·ligència real, que ha de ser completament autònoma perquè, si
no, no serà intel·ligència. Llavors, han de ser una espècie autònoma, els
robots que baixin pel seu compte, que creïn les seves pròpies fites. Jo
pensava que, de veritat, hem de fer això amb els problemes que hi ha a la
humanitat. Li vaig escriure aquesta novel·la
Són les relacions que anem construint les que el seu torn ens modelen. Això
ho va dir Robert Solomon, que és un filòsof, en relació a les persones,
és a dir, els nostres pares, els nostres fills, els nostres amics, els
professors, han modelat com som, no som una illa, som el producte de
totes aquestes interaccions. Ara que interaccionem tant amb les màquines,
hem de fer uns canvis en el cervell per a l'utilització de tecnologies.
Ja veiem els nens petits ja fan de seguir d'així per obrir les
pantalles. Ho hem de pensar bé i baix. Llavors, he tingut molta sort
perquè l'han traduït a diversos idiomes i, en particular, MIT Press
em va demanar de fer uns materials que acompanyessin aquesta novel·la
quan la van traduir a l'anglès, per impartir aquest curs que deia que
estan impartint amb Simó, Bradbury, etc. Vaig fer una guia utilitzant la
novel·la per explicar els diferents temes, aquests ètics que he esmentat
abans. En particular, és molt pràctic perquè hi ha 24 preguntes sobre
qüestions ètiques i unes línies de resposta, així com una presentació
PowerPoint que els professors adapten a la seva voluntat. S'ha utilitzat
molt arreu i, en particular, aquí a Catalunya i a l'OPC. S'ha utilitzat
en diversos graus.
Aquests materials van ser fets per nivell universitari, però després,
Pagès Editors, que és qui havia editat la novel·la primer, ho ha
adaptat a nivell d'ESO i batxillerat. Aquí ha costat molt més, hi ha molt
poca utilització, així com a nivell universitari s'està utilitzant molt,
a nivell de batxillerat i així no, perquè diuen que els plans d'estudi
estan molt apretats i que no donen temps. Aquí em sap greu, perquè jo
crec que és molt necessari, si no és això, una altra cosa, però que
aprenguin des de petits i, per sort posat, ja dic, a aquestes edats de
200, a fer un bon ús d'aquestes tecnologies. I, per als que estiguin
interessats, l'he fet diverses vegades el curs i una vegada el vaig
fer a l'ACAI, que és l'escola d'estiu de l'Associació Europea d
'Intel·ligència Artificial, i un estudiant, el Luis Lutchester, ho va
gravar i ho va després transcriure i va fer aquest capítol que teniu aquí.
Llavors està tot el curs desenvolupat i, a més, amb tota la interacció amb
l'alumnat, perquè els alumnes van preguntar i jo vaig respondre i ho va
registrar tot, i bé, que us pot ser útil. Algunes de les preguntes que hi
ha amb respostes és l'íssit dissenyar dispositius, programes perquè creïn
adicció i dependència, com evitar que siguin usats per manipular i
controlar les persones, com paliar la fractura digital i altres fractures
socials que se'n puguin derivar, això dels influencers és un problema
perquè realment tenen molta influència, el nom està ben posat, i
com limitar això, que manipulin d'una manera molt poc ètica i molt poc
racional, com evitar que els chatbots i els robots siguin confosos per a
éssers vius, perquè aquest és un altre gran problema amb els
col·lectius vulnerables i amb els nens en particular, que es pensin que
realment aquests amics que fan per internet els donen confort, i com
aprendran l'empatia o si es relacionen tant amb nens que no tenen
una experiència de vida, no tenen una interioritat, l'excessiva, bueno això
que dic, el que acabo de dir és això, i com compatibilitzar la presa de
decisions automàtica amb la llibertat i dignitat humanes, perquè al final
això és que ens estan robant parcel·les de la nostra llibertat.
Tornant al tema, com fer un bon ús de la intel·ligència artificial ja per
acabar, m'agrada molt la frase aquesta que va dir Alice Walker, que
crec que s'hi diu molt en aquest context que estem vivint, la manera
més habitual en què la gent renuncia al seu poder és pensant que no en té.
Sentim tantes vegades que hi ha les corporacions que fan amb nosaltres el
que volen, ens vendran el que voldran, nosaltres no hi podem fer
res. Aquest col·lectiu en particular jo crec que hi pot fer molt, però
perquè els desenvolupadors de tecnologia hi podem fer molt. Però jo
crec que la població en general hi pot fer molt. En definitiva, ens
vendran el que comprem, el que volem que ens vegin.
Faig una crida a acceptar aquesta responsabilitat, perquè jo crec que
en el món actual tenim una responsabilitat molt important,
individual i col·lectiva, i en especial els informàtics i els que
desenvolupem tecnologia en general. La manera d'assumir aquesta
responsabilitat no només nosaltres sinó el gran públic i tothom és posar
informació, la manera d'intentar entendre més, de saber més i de
desenvolupar les nostres capacitats que les tenim i no les hem de perdre.
Gràcies.
Moltes gràcies, Carme. No sé si tenim temps per fer alguna pregunta o anem
una mica tard.
Passem a la introducció del segon ponent. El segon ponent de la jornada
és professor de Filosofia de la Ciència i Informàtica a la
Universitat Autònoma de Barcelona. La seva recerca se centra en la
intel·ligència artificial i la robòtica cognició, creativitat,
bioètica, emocions, epistemologia i coneixement situat. Per qui no
conegui, l'epistemologia és la part de la filosofia que estudia els
principis, fonaments, extensió i mètodes del coneixement humà i el
coneixement situat proposa parlar dels objectes d'estudi posant en
evidència el lloc des d'on se surt, ja que, independentment del tipus de
mètode emprat, cap coneixement està desligat del seu context ni de la
subjectivitat d'aquí la met. Potser ens queda una mica lluny els
informàtics d'aquests temes, però per ell és el seu dia a dia, com a
investigador fent recerca a l 'Institut de Medicina de Londres, a l
'Escola de Govern de Harvard o al Nishidalab al Japó. Lidera el grup de
recerca CT que estudia les emocions sintètiques en entorns tecnològics.
Ell també ha publicat llibres i ho ha tret a internet, no sé si serà
correcte, però jo els dic els que he trobat. Bioètica comportacional,
Thinking Machines and the Philosophy of Computer Science o Handbook of
Research on Synthesizing Human Emotion in Intelligent Systems and
Robotics.
Bé, no sé com d'emocionada estaria una IA de sentir la seva ponència,
però nosaltres de ben segur que ho estem. Sisplau, rebem amb un fort
aplaudiment que ens farà la potència que porta per títol. Êtiques per a la
IA? Aquesta pregunta no sé si és de retòrica o sarcàstica. Ara ho sabrem.
Moltes gràcies.
Bon dia. No foto un rotllo sobre Aristoti i aquestes coses que fan els
filòsofs. Jo no suporto els filòsofs, de fet, tècnicament, ho dic en sèrio,
som extremadament avorrits, molt endogàmics i ens mirem al malic
normalment de forma sistemàtica per no dir grans coses. Realment la meva
feina consisteix a interactuar amb gent d'altres disciplines normalment
i mirar altres disciplines, jo em vaig ficar en la filosofia per
preguntar-me coses, no per repetir coses que havien dit gent que ja s
'havia mort. En aquests moments la meva recerca com a investigador és
sobre causalitat en deep learning, però des d'una visió filosòfica i
tècnica. Evidentment em preocupa molt què està passant amb el món i des d
'una perspectiva humanística estúpida la tecnologia és dolenta i ens
allunyarà de l'essència de la humanitat, no existeix res com l
'essència de la humanitat, som un projecte en marxa que va improvisant
morfològicament i a nivell d 'interacció social i això és un punt
més en un trajecte i en aquest trajecte ha estat total i
absolutament marcat per a la intel·ligència artificial. Suposo que
si hagués nascut al segle XVIII m 'hauria dedicat a altres temes, però
ja quan estava fent el tesi vaig començar a veure que hi havia una
revolució que era la revolució de la computació que estava canviant-ho tot
i que aquí s'havia de posar algun èmfasi i encara no entenc perquè la
major part de filòsofs no en parlen ni tenen cap mena d'interès en tot
això. Us vinc a parlar d'una reflexió sobre les ètiques per la
intel·ligència artificial, en plural, sobretot, no una. I què és això? Ja
existeix aquesta àrea, aquella mena d 'autors bojos que a inicis dels 90,
en un congrés de filosofia o de teoria de l'enginyeria, s'hauria de
parlar d'ètica de robots i d'ètica intel·ligència artificial. Ja són
autors reconeguts, per exemple, un dels més famosos avui en dia és el
Marc Kekelberg, si teniu algun dubte, és l'autor de referència, el més
traduït, és bona persona, té idees molt enginyoses i podeu ja trobar
coses al respecte. Jo vinc a plantejar-vos altres coses. Podem
parlar de noves ètiques, podrem parlar de noves tecnologies, de què
serveix l'ètica. Aquí podeu veure la foto, si aneu al CCCB, podeu veure l
'exposició del World Press Photo, que és la guanyadora mundial de
fotografies. És el bombardeig a l 'Hospital de Mariupol. La dona va
morir, el nadó va morir. Tenen ètica les persones que han fet això?
Té sentit que ens preguntem si hem de tenir ètiques per la intel·ligència
artificial? Sí. Després hem de plantejar-nos què vol dir tenir
ètiques i què vol dir els contextos on aquestes ètiques s'apliquen, que
és el que jo em dedicaré a reflexionar sobre tot això. Aquí
podeu veure més exemples de casos que podem fer un reguitzell molt llarg.
Mauthausen a Bograip, això són tortures, ho sento, això és la
realitat del món, un esfams que ve del Sudan fa força anys, això són els
fons crematoris que si un dia visiteu Mauthausen o qualsevol altre camp de
concentració, cosa que animo que feu si teniu ganes, és que podeu veure
que els fons crematoris tenen la marca de l'empresa que es va
fabricar. És una cosa que el segon que vaig visitar vaig pensar quins
pebrots, van posar el nom i tot. Aquí va haver-hi unes oposicions, un
concurs públic, i els van explicar que s'ha de matar, aquí matarem tanta
gent, no es van dir, anem a cremar alguna cosa, unes patates, no, vaques
tampoc, s'havien de fer amb una forma, amb un disseny, amb uns
càlculs de quina quantitat diària de gent, per tant els enginyers que
estaven fent això s'havien de fer. Matar milions de persones i fer-les
desaparèixer no és, no sé com ha sortit, és un projecte d'alta
eficàcia i eficiència social i enorreació moral, tot i que, i aquí
us remeto un text que vaig escriure fa uns anys, una mica provocatiu, que
es diu Nazis Kantianos, és a dir, es pot ser nazi i ser kantià, sí, no hi
ha cap problema, de fet, si penseu, la major part de genocidis i els
grans traficants i les altres claus al llarg de la història han estat
pobles cristians, és a dir, ètica en tenien i moral també i fins i tot uns
manaments divins. Serveix d'alguna cosa això? O millor això que no tenir
-ne, sí, però hi ha algun col·lectiu humà que no en tingui? No. Per tant,
simplement dient, oh, que bonic que seria que hi hagi principis, no
serveix per res. Literalment per res, sí, perquè és una cosa i una altra
cosa que aniré al llarg d'aquesta mini xerradeta, que és que als éssers
humans no fem res del que diem. Això te n'adones explícitament quan et
transformes en pare. El nen o la nena criatura et veu i diu, però tu no m
'has dit que no sé què, no m'has dit que no atrevés si s'hi va a tirar,
però anem tard avui perquè no t'has posat la roba, però el semàfor està
vermell, sí, però no ha passat cap cotxe, sí, però tu m'has dit, ja t'he
dit que no, és continu, som un desastre. Bé, el que passa, i
perdoneu les paraules tècniques, és que voldríem ser diòntics, no sé si
us he fixat, en qualsevol debat que hi ha sobre ètica apareix un nom que
és com màgic, Can, Immanuel Can, gran persona que és com si baixés Déu i
posés ordre. No saps per res el que ell deia, que la gent s'ha de portar
bé encara que no vulgui, és que la gent no ho fa això, excepte si li
posen una multa o si el veuen, si no et veuen tu saltes tot. Segurament
per arribar fins aquí ens han saltat unes quantes normes de tràfic i
algunes socials i navegant han fet algunes coses il·legals segurament,
però no passa res. De manera que en molt abstracte aspirem a dissenyar
sistemes que són que ens hauria de seguir, ètica diòntica, orientada cap
al bé en si de l'acció, però a la pràctica som conseqüencialistes, o
que a vegades es diu pragmatistes. Aquest és el context, doncs tira
milles, és el que ens passa avui en dia. Aquí no es pot, jo no puc matar
ningú, però si entréssim en combat en un altre país, em dirien que tens un
fusell i ja pots anar matant, dintre d'unes normes, però m'ho deixaríem
fer de manera que no havíem quedat que no es podia matar ningú. No es
pot matar ningú, però en aquestes conseqüències. Això és tan difícil,
insisteixo, deucar als nens, perquè estàs explicant una sèrie d
'absurditats, ara s'acosta a Nadal. Jo soc ultrarracionalista, però és l
'única parcela que encara... Els hi has d'aprendre el pèl, un món màgic,
però és que en el meu món no hi ha màgia, hi ha altres coses, però no hi
ha màgia, i en els meus fills no n'hi ha, zero. Què ha passat amb l'avi? S
'ha mort i on està el cel? No, està podrit. El tornaré a veure mai més.
Mai més. Agafa-t'ho positivament, aprofita els que estan vius. I tu et
moriràs? Sí, fill, clar que et moriré, evidentment. No, tranquil,
clar que et moriré, que li vols que li digui. És com funcionem. Per tant,
això són exemples de gent que acabes entenent. És a dir, Darth Vader acaba
fent el que acaba fent per amor, encara que sigui mentida. Ja que és
ficció, poder de la ficció, que a mi és el personatge que més m'agrada
estar-vos, el que més m'apassiona. És l'individu que ho fa tot errónic però
per una bona causa, que es protegeix la seva parella. Després li han pres
el pèl, la parella es mor igualment, el destí, tot el que vulguis. Però no
és mala persona. O, per exemple, recordeu la sèrie de Dexter, aquest
assassí compulsiu que tenia un codi de conducta per assassinar gent
dolenta. Però és que ell tal ni feia. Podia ser una gent bona i li faria la
mateixa il·lusió. Però algú li sobreimposa un codi perquè faci el
bé. I al final t'acaba caient bé. Que és quan veies Dexter Lepore, que és
un psicòpata, el seu cervell no funciona bé, està tarat, és que està
literalment tarat i és un assassí compulsiu. Però bueno, al final, hi
dius, tornem-hi. Com som conseqüencialistes, si la policia no
trepa el dolent, s'escapa de la presó, ningú l'ha descobert mai, però
aquest sí que em fa via. Fantàstic, si això no és. Tu no pots mirar
aquesta sèrie, està molt bé. I ho acaba pensant tothom, el capítol 2.
De manera que quan parlem de la intel·ligència artificial, jo us
volia fer una reflexió sobre... Jo crec que hi ha, des del meu punt de
vista, dues coses diferents. Una és la part tècnica, inherent al que
podríem dir que seria filosofia de l 'enginyeria o teoriètica de l
'enginyeria. Hi ha moltes coses que podríem dir als debats interns. Tot
això que està regulat, o que es vol regular. L'alineació, l'autonomia, l
'autoaprenentatge, la privacitat, els viajos, el legalisme, tot aquestes
coses, que està molt bé, és que s'ha de fer. No es pot treure una
tecnologia i dir que ja ho veurem. No es pot fer això. Però després n'hi ha
altres que són els que són realment importants i són els que realment
guien el funcionament i la possibilitat d'existència d'aquesta
tecnologia que els he anomenat extents però els podem dir
estructurals. Com per exemple el capitalisme informacional, el
feminisme, el transhumanisme, les cultures ètiques, i veurem quins
exemples de tot això després, la sostenibilitat, la democràcia, l
'espiritualitat o la sexoafactivitat, que són totes elles característiques
fonamentals de les nostres societats que estan sent exponencialment
exposades a una revolució a través d 'aquestes noves tecnologies. No és
que us vulgui espantar, tampoc és que us vulgui vendre fum, és que és la
realitat, és com està succeint i veient com funcionen les ciutats
humans és cap on estem anant i ja està. El primer gran repte des del
meu punt de vista és el feminisme, que és la gran revolució del segle
XXI a nivell social, a nivell tecnològic, és la intel·ligència
artificial. Aquest any ha aparegut un llibre que he editat sobre gènere
intel·ligència artificial i robòtica on vaig convidar la Carme i va
participar molt amablement
i en el qual es debatia i vaig intentar aprofitar el meu privilegi
que es parlés sobre els grans reptes. És una cosa que un dia vaig dir i
això s'ha publicat alguna cosa i vaig veure que no. Molta gent parlant
sobre moltes coses i s'ha escrit alguna cosa sobre tot això. Jo no
vaig escriure cap capítol en concret, vaig ser l'editor i vaig buscar
investigadors de molts nivells i de molts tipus diferents que
expliquessin la seva experiència. I el primer que estem veient, que és
increïble, la gran revolució en la nova economia, en els nous sistemes
de combat, en els nous sistemes de disseny social, en els nous sistemes
de comunicació, en tot el que afecta el present i el futur de les nostres
societats, que passa per intel·ligència artificial, no hi ha
presència femenina significativa. Això pertany a grans empreses que
continuen estant liderades per homes. A partir d'això aquí generen una
sèrie de biaixos molt greus, en el disseny, en moltes àrees, però
bàsicament a nivell fins i tot monetari. És una nova economia on no
hi ha dones. En un moment de canvi on ens adonem que hi ha una manca d'una
presència quan es torna a produir un gran avenç continua noventa aquesta
presència. Es pot fer alguna cosa? Tècnicament no es pot fer res. Aquí
li pertany meta, aquí li pertany Facebook, aquí pertany Google, aquí
pertany Nvidia, aquí pertany... Són grans empreses, no hi ha dones. Hi ha
infinitat de subespectes relacionats. El segon enrere és que el món no està
ben definit i menys a nivell ètic. Això és un exemple que m'agrada molt
de la pel·lícula Wally, que es troba una cullera que té aquestes culleres
borroses. No saps què fer, que tenen unes ratlletes, que dius que això és
una forquilla, però quan intentes punxar no punxen, i això és un
dissenyador boig. Però en qualsevol cas és el que passa amb l'ètica. Els
éssers humans no tenim sistemes ètics ben definits, homogènics. Era com el
somni humit dels filòsofs a llarg de la història. El somni de tots els
filòsofs professionals occidentals era definir bé amb el llenguatge les
coses, definir bé quins són els arguments correctes i quan aconseguim
reduir totes les discussions estúpides que tenim a sistemes
formals que puguin calcular lògicament què estem intentant dir,
arribarem a consensos increïbles. L 'últim que ho va portar més enllà va
ser Leibniz, que va dir que això ja seria l'hòstia si aconseguíssim
reduir els números i pensar a reduir i calcular no hi hauria biaixos, no
soc de dretes, no soc musulmà, simplement pensem i ja està. Què ha
passat quan hem tingut lògiques molt precises per treballar amb la
realitat lingüística? Hem descobert que el llenguatge no és lògic i
evidentment les persones que fan ser el lògic no són lògiques, no ens
comportem de forma lògica ni coherent, em remeto al Cyber Monday,
a tota aquesta mandanga que tindrem aquest mes i tota la resta, és a dir,
continuem enviant naus a l'espai a la Soyuz i hi ha un sacerdot ortodox
beneït, l'heu vist mai? No poso la foto perquè la vaig servir molt
sovint, però és com de traca, com pot ser que hi hagi un tio de veïn al
coet, a peu de coet, i en els astronautes també es beneixen. En
quin món vivim? Això és ciència o què és? És com som els éssers humans,
funcionem així malament i de forma ridícula, i a més fiquem excuses de
traca per dir el que ens dóna gana. Jo aquest matí venia aquí conduint i
sentia parlar ràdio i sempre he ficat ràdios que em posen així nerviós,
però així m'excita. I venia sentint un d'aquests tertulians de Madrid que
deia que això de l'amnistia no és moral. I què dius? Anem a discutir
què és la moralitat, què és la realitat, però ja està, quedava bé i
no tenia cap sentit res del que deia, ni de punt de vista, fins i tot
formal de discussió de tot això. Però no passa res, perquè quan queda bé,
si fots un pseudo-moralista allà al mig que diu que això no és moral o un
capellà, és que no sé... Això s'ha dit, eh? Un bon catòlic no és
secessionista i dius hòsties, jo això ho he sentit en aquest país. També ho
recordo, que en aquest país, quan l'1 d'octubre se'ns va hostiar, va sortir
un càrrec de la policia en el judici que es va fer a Madrid i va dir que
no passava res, perquè només el 0 ,0043, em sembla que era, va donar la
data estadística exacta, que era el nombre de gent que havien picat. Per
tant, violència, violència no hi havia hagut. Jo em vaig dir, bueno,
apliquem aquest criteri a tot Espanya, això implicava poder picar a
decenes de milers de persones sense que passés res. Per tant, si us ho
fixeu bé, això de l'ètica de la moral, ens ho fem i ens ho desfem com
ens dóna la gana sempre. No estic dient que no haguem de tenir. Hi ha
un experiment molt interessant que es va fer, un experiment abstracte que
era el de moral machine experiment, els de MIT que tenen molts recursos,
i era molt senzill ficar una mena de escenes en les quals tu suposaves que
eres el cotxe que podia triar entre diverses opcions, un cotxe automàtic
que podia ser robotitzat, que podia triar entre diverses opcions on podia
seleccionar entre unes de venent o una altra, però no hi havia més
opcions, és a dir, vas a tal velocitat, quan frenis de raparàs,
però fins i tot de rapant, pots de rapar recte o de costat, recte mates
tres, de costat mates dos, o mates els de dins, o mates els de fora, a
fora hi ha una iaia, a fora hi ha dos gossos, a fora hi ha una iaia i un
gos, a fora hi ha un de ciutadans i...
Aleshores, el que van descobrir i van dir, hòstia, és increïble, ells, jo
que em deia això, i a mi i a l'Ètica Comparada, ja ho tenia bastant clar,
però en qualsevol cas, és que la distribució de les respostes tenia
patrons relacionats amb criteris culturals i geogràfics, és a dir, en
funció d'on vius, et sembla que és més lògic salvar la gent gran, o
salvar els petits, o salvar les dones, o salvar les dones amb nadons,
o salvar els homes amb nens petits, o matar els tripulants, és a dir, depèn
de quin bagatge cultural tens, tries de forma diferent, fins i tot en
funció de la teva edat, tries coses diferents, de manera que fins i tot
la nostra ètica és una ètica situada, és a dir, no hi ha una ètica
universal, això dels drets humans no s'ho creu ningú, és un invent. Els
occidentals van muntar un poll i ho van matar desenes de milions de
persones i van dir, hòstia, ens hem passat una mica, no?, i van dir,
federem la declaració universal dels drets humans, que no la respecta
ningú, ningú, cap país les respecta al 100%, cap, ni els que l'han
signat. De fet, quan va sortir l 'Associació Americana Mundial d
'Antropologia va dir, això no va enlloc, perquè no representa la
humanitat, representa una visió occidental sobre la humanitat. Per
exemple, nosaltres estem-nos abcinats amb l'individu. Recordeu la pandèmia,
que a mi, a mi, com a l'Aznar, a mi qui me dice que podeu conduir, si
estic borratxo, sí, t'ho podem dir. Jo encara no entenc quan va començar
la pandèmia, semblant que ens anàvem a morir tots, que ens anàvem a morir
tots, recordeu, no podeu sortir de casa, si torneu d'anar a comprar o de
rentar 60 graus, aquelles mandangues, no hi havia bàscares, i de cop el
primer cap de setmana, Madrid, unes cues que surten, jo trec els tanks al
carrer directament, què és això? A mi qui m'ha de dir, jo que no puc anar,
si t'ho estem dient, és un problema de salut pública, que ens podem morir
tots, és un problema molt greu, i aquí la gran discussió, això a Corea
del Sud no passava, i a Xina tampoc, i a Jepó tampoc, us heu de quedar a
casa, es queden a casa, que algú surt al trullo directament, és que jo no
he dit ni hòsties, el bé col·lectiu per sobre de l'individu, s'ha acabat,
l'etica confuciana, però en qualsevol cas fixeu-vos que aquí va haver-hi un
debat sobre si jo tinc dret, mandangues i tot això, i en el fons
la resposta era cultural, els països on tenen certes tradicions ètiques de
certa forma van aplicar aquests criteris, va anar malament o bé, la
van controlar més ràpidament l 'epidèmia en aquells països, sobretot
asiàtics, les tradicions confucianes ho van fer més ràpid, més
restrictivament, més agressivament, si també, des del nostre punt de
vista, però a canvi van matar menys gent. Per tant, com ho estipulem
això? No és fàcil. Tinc un altre article publicat del 2021 que es diu
Êtiques falibles per a màquines infalibles. Les màquines,
evidentment, són falibles, però els nostres sistemes ètics no són
coherents. Primer, no són coherents en la seva redacció, és un pastitxe,
és com la nostra Constitució, és un pastitxe de coses, de lleis, de més
coses que no volen dir res. Tots els espanyols, perquè sempre anava a la
Constitució, tots els espanyols tenen drets a habitatge. I què vol dir
això? No ho dic perquè, oh la Constitució, no es pot tocar perquè s
'agrada i vinga, si volem no la toquem, però aquí hi ha un article
que diu que tothom té dret, aquest està aquí al carrer, li donem un pis,
ah no, que se'l pagui. Ah, o sigui que tinc dret a poder-me'l pagar.
Però està escrit això? Home, no es pot escriure tot perquè ja està. És a
dir, no us ha passat mai quan sentiu que hi ha un debat al Tribunal Suprem
que volen enxufar jutges de dretes o d'esquerres des del meu punt de
vista, ingeno, i què té a veure que siguin de dretes o d'esquerres? La
llei és la llei, punt. És la llei. Ara, jo treballo amb gent que fa dret
computacional i he descomptat que la llei no és la llei. La llei és una
sèrie de xorradetes, més o menys definides, i després hi ha la
interpretació. Dius, hòstia, però pot haver-hi interpretació en què vol dir
una evidència, què vol dir això? Sí, és que existeix, els hi insisteixo.
La gran paradoxa de la intel·ligència artificial és que ens ha posat sobre
la taula que som unes societats de Txixinabo. És a dir, no tenim coses
fortes ni sòlides que les intentem sistematitzar, perquè ara ja podem
fer-ho abans, però ara ja podem fer -ho. No funcionen, perquè hi ha una
quantitat d'excepcions i coses que no funcionen que les solucionàvem perquè
portàvem a plató automàtic històric i ja està. L'altre repte, segon, qui
controla la intel·ligència artificial?
Ningú. Després parlem de comitat europeu, us posaré un exemple, perquè
veieu el grau d'estupidesa còsmica que a vegades tenim quan es
discuteixen aquestes coses. Totes aquestes empresetes que ens dominen
va haver-hi un moment que van intentar fer veure que érem bona
gent, fins i tot teníem departaments d'ètica, fins que es van cansar,
perquè les del departament d'ètica eren només dones, no sé si us heu
fixat, però quan van començar a fer els primers informes què van sortir?
Tot el que feien aquestes empreses, si no relleva la il·legalitat, eren
directament i obertament immorals amb les dades, amb manipulacions, amb
afectacions, amb moltes coses. Què van fer les empreses quan tot això va
sortir? Les van anar fotent fora i van anar tancant tots els
departaments d'ètica. Aquestes grans empreses no tenen departament d
'ètica. No en tenen, ja no en tenen. Va començar Google quan va fer fora
el més famós, el de Timmy Gabriel, el 2020, després va anar Margaret
Mitchell, després va anar el grup de Francis Howen, el 2021, el Meta,
aleshores era Facebook, Microsoft, l 'últim grup que tenia d'ètica i
societat, el 2023, Alegant Problemes de Caix, que és aquestes coses que
fan aquestes grans empreses, abans de donar els resultats trimestrals. Però
van dir, hòstia, hem de fotre fora gent i ens carreguem el departament d
'ètica, ho sentim molt. Però vinga, 100.000 acomiadats de Microsoft, però
tranquils que hi ha beneficis. Bé, què passa? Ui, s'han portat molt
malament. Meta, us heu portat molt malament. La comunitat europea us va
dir, no heu de robar les dades, jo estic en un grup que acaba d'acabar
un projecte europeu de privacitat i dades, per anar a cagar. És una cosa
que dius, jo crec que no és que som tontos, sinó que ho seguim. Aquestes
empreses venen aquí, ens roben a la cara i ens quedem tots, molt bé. En
qualsevol cas, aquest any el maig es va multar la comunitat europea a meta
amb 1.200 milions d'euros per haver robat dades dels usuaris europeus i
treure'ls fora de territori europeu. Ja feia temps que els usuaris estaven
dient que no feien cas. Quina bestiesa, 1.200 milions d'euros.
Pobre gent. En l'últim trimestre, l 'últim trimestre. Últim trimestre.
Trimestre. Beneficis nets després de... Espera un moment, que paguem el
aparcament i el netejar la edifici, 11.583 milions de dòlars. L'últim
trimestre. Multa 1.200. Anem fent. No ho sé. Continuen, però anem fent.
Google declara que ingressa a Espanya quatre xavos. D'acord, deu ser que
sí. Quin sentit té tot això? Cap. És una societat absurda, una regulació
absurda i dius que s'ha de fer alguna cosa. A mi, si em posen una multa per
trencar un dia que estic abrejat, per trencar algo i que és molt important,
però em fan pagar dos euros, no sé, espera, calcularé cada mes quants
euros vull posar i aniré trencant coses. És el que fan. Diuen d'això,
de fet. Toca'ls i la pera, prohibeixo i ja està, i la gent es queixarà.
Segurament sí. Una altra repta important, la transferència de
capacitats humanes. Al cap de ball, avui en dia, aquests sistemes, i
sobretot el que està ara més de moda, artificial generativa, ha estat
entrenat en producte humà. Per ara no ha fet cap producció que vagi més
enllà.
Parteix dades que ja existeixen i troben regularitats estadístiques, el
que fa fer unes certes prediccions que funcionen molt bé, que a vegades
són més precises. Fins a certa manera, últimament xatgpt4 al plus s
'està ficant una mica manta, ja no fa gaire cas, ha estat discutint que per
què passa, i tot això. És fascinant, no? Com més intel·ligents s'estan
donant més tontos i més vagos, també, que fa pensar. Això ho està dient.
Portar més enllà certes capacitats, i fins i tot a nosaltres, en alguns
casos, podríem dir, no és oro todo lo que reluce, no sé si recordeu que fa
uns anys ja, ja fa anys, com la prehistòria del 2016 era, al 15
Microsoft tenia un xatbot que prenia a través de les xarxes, quan el van
deixar anar, al cap de 24 hores Microsoft va haver de tancar-lo,
perquè ja feia tuits racistes i sexistes. Deu a les xarxes, què hi
ha? És a dir, jo us emplaço a que mireu les xarxes socials, quan porteu
mitja hora navegant, suposo que us entrarà una gran pau, que dieu,
hòstia, quina espècie, estic molt content de pertànyer a aquesta
espècie tan bonica. Vinga, va. Me'n vaig a prendre una xarreseta i, na,
dic, vaja merda, sí, és tot odi, és odi, odi mentida, i manipulació. És
el que hi ha més. No ens enganyem. I després, aparença, estúpida, no? Jo
estic tip d'haver gent amb l'ordosi, aquesta gent que surt així amb el
banyador, i dius, hòstia, t'hi vaig, i tots marquant, què us ha passat?
Que és un món totalment d'aparença. En aquest cas, què va passar? Un
sistema que no el va controlar ningú i va aprendre realment de la gent,
que això és el que molta gent, a mi em fa gràcia, diuen, i aquests
sistemes ens exterminaran. Home, és que ja ens exterminem entre
nosaltres. Tampoc és tan greu, és a dir, en aquest sentit. És una
extensió més del que estàvem fent, segurament, d'una forma més precis.
El que ens hauria de fer pensar és per què tot això intel·ligent
artificial ja existeix. Acut, el qüestió és d'aquí. Tot l'altre és un
afegit. Bé, també hi ha altres aspectes que no ens oblidem que estan
aquí, la robòtica i l'intel·ligent artificial espiritual. És un gran,
com la sexual. Sembla que no existeixin. Jo ja sé que aquí tampoc
vull criticar, però és molt maco. He anat a moltes facultats d'enginyeria
pel món i sempre arribes allà i te l 'ensenya. Tenim un robotet que mira
quina junta que té, que té tants graus i que té allò i està fet amb
titan especial. I mira aquest que juga a futbol i mira allò. Però la
gent què vol? Un trasto per tirar-se 'l quan ningú el veu. Un altre que li
posi els... A veure, quin va ser el gadget tecnològic més venut en els
últims Black Friday?
El Satisfier. Ho dic perquè... Tornem -hi. És a dir, siguem realistes.
Siguem realistes. Com és la gent? Com es comporta? Què els mou? No dic que
haguem de donar-li veta als mals comportaments, però què és la
realitat? A vegades veig que hi ha molta res que va per una línia i ara
la gent el que vol és una altra. Ja comencen a haver-hi... Jo dic perquè
pensem-hi. En algunes cultures que són una mica més tolerants en aquesta
relació entre la tecnologia i l 'espiritualitat, on hi ha robots que
adopten figures religioses i creuen un paper espiritual. A Japó aquest
està Kioto, aquest és el Garbilet Robato. Va fer el primer robot
catòlic. Jo he publicat articles i tinc una cosa mitja amb ell ara
mateix, però això no, en qualsevol cas. Hi havia existit fins i tot un
robot provisionalment a Alemanya, protestant, que li deies els teus
pecats i et donaven addiccions. És molt divertit. Després ens en fotem
de les boles papals, que anaves allà, pagaves, et donaven d'allò i es
quedaves perdonat, però perdoneu, hi ha tot un negoci. I amb els chatbots
i l'assistència psicològica -espiritual és segurament el gran
negoci d'aquesta primera meitat del segle. I si no ho teníeu clar, ho dic
perquè vas, tothom s'associa amb la pornografia o els influencers. Això
està donant tants de diners. Us recordeu que hi ha una IA ara, una
influencer virtual feta a Catalunya, que diuen que donen 14.000 euros o
més, però això no és res per una influencer. I això és sexual
publicitari.
Penseu-vos en algú que realment t 'acompanyi, que digui que això està
bé, que allò està malament, que sigui el teu amic, que sigui el teu gurú.
És el proper pas. Ja existeix i ja existirà més. Un altre repte
important des del meu punt de vista, ètic en tot això, i jo soc de
formació filòsof i epistemòleg, que a mi em preocupa molt, però és el
primer moment de la història que una tecnologia fonamental està total i
absolutament en mans d'empreses privades. Podríem anar al llarg de
tota la història de la ciència occidental i asiàtica. Sempre ha
tingut a veure amb els estats i amb conglomerats d'estats. En el segle
XVIII-XIX hi havia grups, en la caixa de Wilhelm Gershaw, per exemple, on
hi havia empreses i governants que miraven de unir forces per tirar
endavant els projectes industrials. És el primer moment de la història
que una tecnologia clau i fonamental que ho regula tot i controla tot i
que dona capacitat en tots els aspectes està en mans totalment
privades, fora del nostre control. I això té diverses conseqüències. Jo li
he posat aquí una mica de broma al Max Thinking. Això ho he inventat jo,
però tampoc no és gaire intel·ligent. Però té diverses conseqüències. Una
és que molta gent està parlant de xat GPT o els diversos subproductes.
Però un gran problema és que aquestes sistemes et deixen pensar el que l
'empresa vol que pensis. Que no és cap tonteria. Heu fet peticions
teòriques que no us contestin? A mi sí. Jo vaig molt de sac. A veure què
passa si li dic això. Ai, ho sento, però això no estic autoritzat. Com sé
jo que està processant tota la informació que ha de processar? Com
sé jo que no hi ha un viatge de tipus polític darrere del disseny? Com sé
jo com s'han fet els pesos per decidir que unes estructures són
correctes o quines no? Això és un gran problema. Però com no es publi
no hi ha cap problema. Continuem amb el mateix. Aquesta gent va fent
beneficis com els beneficis. S'estan multiplicant exponencialment en
aquest any. Tots van dir que ens ho agafarem en calma. Us ho recordeu? Va
sortir xat GPT, totes les grans empreses van dir que ens ho agafarem
en calma. I va sortir i tothom s'ho va saltar. Microsoft, tots. Una
carrera com Bojos, tots. Google, tots. A veure qui fa més perquè
implementant aquests sistemes hi ha molts més beneficis. I com sembla que
l'únic que mogui el món són els diners, això és el que hi ha. Una
altra cosa interessant a nivell de reflexió ètica és la idealització de
la neutralitat i l'eficiència de les màquines. Això és un exemple real d
'un llibre que vaig trobar fa poc, de l'any 87, la computadora para niños.
La persona s'equivoca, la màquina no. No és veritat. Les màquines s
'equivoquen. No entenem els debats de com aflutant, ni si els chips, hi ha
molts debats sobre la computació aproximada, no estic dient això, sinó
que aquests sistemes es programen amb dades. I algú genera les dades i algú
comprova que les bases dades funcionen, i algú analitza els pesos
que es decideixen per donar unes relacions. A partir d'aquí es van
construint una sèrie de coses que fan que hi hagi gent que es pugui pensar
que el que surt és correcte i no és així.
Han aparegut viatges culturals, són molt difícils d'esbrinar, i de veure
això va ser molt interessant quan va aparèixer el disseny de sistemes de
suport pels jutges per calcular la probabilitat que algú pogués tornar a
reincidir, als Estats Units sobretot. Hi havia un programa molt famós que
feia aquestes coses i aleshores va poder veure que hi havia biaixos
racistes, que els afroamericans tenien moltes més probabilitats,
malgrat la seva probabilitat de fer alguna altra cosa. Aquella persona en
concret fos baixa, el sistema penalitzava simplement perquè era
afroamericà. Això no té gaire sentit. No és una variable que puguis fer.
Potser avaliaràs impostos, ara te'ls pujo perquè no els pagaràs. Vostè
controli que jo els pago, els meus, i si els heu de fer em fotran a multa.
Tampoc passa res. En aquest país va haver un moment que es va
regularitzar diners. Aquestes coses... És que la llei, és que la
Constitució... I va haver-hi un tio que es deia Botín, que és un gran nom
per a un banquer. És una cosa que jo no he entès mai. Va dir que m'han
pillat. Tenia 200 milions a Suïssa. Va anar al trullo el que va deixar
anar a la llista del banc a Suïssa. I va dir que no havia oblidat 200
milions d'euros. Tranquil, no passa res, els regularitzes. Va pagar menys
del que hauria pagat d'impostos. I tant, tranquil. I dius, i en quin món
vivim? No és un món lògic, no té cap coherència, no té normes. Les normes
no s'assegueixen, les normes es canvien. Quan li surt qui hi doni la
gana, ja està. Quan ho fa el Berlusconi, diem, hòstia, sembla
mentida. I és fastigós, i és veritat, però ho estem fent tot el dia. També
aquests sistemes, a part d'aquests viatges culturals que costen, però es
poden esbrinar, i hi ha molts estudis, hi ha viatges formals. Per
exemple, ara estem veient el tema de l'al·lucinació de dades. Que la gent
s'inventa les dades. La gent s 'inventa les vides directament. Hi ha
coses d'aquestes que a vegades fem projeccions sobre un món imaginari
que suposem que existeix, que no existeix. No estic defensant que això
hagi de succeir, ni que visqui la verge, i farem servir això de forma
crítica. Però aquests sistemes tenen una sèrie d'errors, però que ja es
produeixen en el món real. La major part de gent no parla del mateix. Em
remeto, quan s'apropen les eleccions, s'ha de discutir què es va fer amb l
'últim pressupost. En funció del partit polític i de la visió política
que tinguis, ho veuen totalment diferent. I si una partida es
comptabilitza o no, i per què, i com, i de quina manera, jo estic tip de
que cada cinc anys tornem a discutir el que s'ha invertit l'Estat en
rodalies. Que si el pressupost ha decidit o aprovat, que l'ha executat,
que no sé què, que si en realitat naps i si no sé quals, no importa. És
que no importa. És un joc. Jo poso, tu treus, i a partir d'aquí anem
fent. Què és el que fa la gent, insisteixo? És el que fa la gent.
Quan tot aquest putiferi conceptual s 'intenta formalitzar i introduir un
sistema que realment no pot computar és quan tothom diu que no funciona.
No pot funcionar. No funcionem així. No pot funcionar. Podem regular i s
'ha de regular. Però no funciona d 'aquesta manera. Resumint, hauria de
ser molt abstracte. Jo us volia provocar, evidentment. Si voleu
llegir alguna cosa més tècnica, llegiu coses que he escrit. En
qualsevol cas, s'hauria de parlar d 'ètiques de la intel·ligència
artificial. Hi ha moltes coses que hem anat parlant aquí. Equitat,
viatges, transparència, responsabilitat, privacitat... Però
és que la privacitat es va fer una llei europea que no l'ha respectat
ningú. No ha passat res. La gent sembla que és tonto. És una cosa que
cada any que passa... Jo sempre he pensat amb més respecte. Dic que no
tinc prou dades, però ja porto molts anys sobre molts temes de cognició i
de sociologia i de comportament humà, i cada any que passa flipo més.
Semblen molt estúpids. Qualsevol de les apps que tenim al mòbil fa una
quantitat de controls. Us heu plantejat l'app de meta que hi ha de
Facebook al mòbil? Quins permisos té?
Poden llegir tota la informació. Poden esborrar el que vulguin. Poden
obrir micro, el poden tancar. Poden accedir a la cama, la poden tancar.
Poden tancar aplicacions del teu mòbil. Poden esborrar aplicacions del
teu mòbil. I moltes més coses. Però sabeu què és el més trist? Que fa poc
el científic principal de meta en el seu Facebook va dir que la gent
estava molt susceptible perquè això no ho fan. T'han dit que els hi donis
permís per fer-ho, però no ho farem. No necessitem fer-ho, va ser la seva
resposta. Vaig capturar la pantalla i vaig dir que això és històric. Perquè
amb les dades que tenim teves ja sabem tot el que necessitem de tu.
Això és com si el botí em digués que no pateixis, que no t'he de robar. Ja
tinc tot el tingle d'un muntat perquè et pugui robar legalment. És com
funciona realment tot això. I ens deixem fer. Ens ho han dit, ens ho
han tornat a dir. Jo vaig fer un projecte de dos milions d'euros per
estudiar això i li explicaves a la gent, anaves a un lloc i la gent se't
anava mirant com si fossis tonto. Doncs, no sé, si no el tinc què et
passarà si no ho tens? Després sentíem per la premsa, us ho
recordeu, el tram i el debat sobre el 5G? És que els xinus ens espien. Ens
espiaran. Hòsties, que és que a Europa som els tontos del poble. És a
dir, us recordeu quan va haver-hi la retekelon? Ja estem parlant dels 90
quan ja els americans ja ens estaven espiant amb les connexions d
'internet. La Comunitat Europea es va queixar, els altres van dir bueno, si
no ho farem més, la de concursos que va perdre Airbus a favor de Boeing
per culpa d'aquestes coses, perquè hi havia una xifra industrial
sistemàtic, Anglaterra, que era europea, parla amb Estats Units i no
va passar res, i tots anem fent i ja està. I anem fent, i així funciona.
De manera que està molt bé que dissenyem aquestes coses, que les
discutim, però que no perdem la perspectiva de dir sí, però hi ha
coses que hem de ser molt més sistemàtics. Una és entendre la
natura humana i després posar sistemes de control perquè algunes
coses que es decideixen s'executin, perquè és molt fàcil dir. Ha de ser
equitatiu, l'accés a la tecnologia, però si l'accés a l'escola ja no és
equitatiu, què serveix dir aquestes coses? No serveix de res. Serveix, sí
que serveix, si no estigués escrit encara seria pitjor, perquè ja seria
com la guerra, el que pot més. Però si simplement ens quedem amb Oh, s'ha
regulat alguna cosa sobre drets humans. No ho sé, tornem-hi. La
declaració dels drets universals de ser humà existeix. Estan allà, si
voleu aneu a l'Informe Anual de Amnistia Internacional i llegiu-vos
què està passant. No que està passant a Rwanda o que està passant a Kubaid.
Sempre parlem de, hòstia, és que a Qatar i a Dubai, a la Xina, a Corea
del Nord, pobres són, no? I aquí què? Heu anat a mirar les dades, heu anat
a mirar què passa, heu anat a mirar el control, ha quedat també en el
mateix. Alguns altres filtres perquè fins que la gent no es queixi doncs
anirem fent. I no passa res. Qui s'ha fet espinatge personalitzat, amb sofó
especialitzat, amb mòbils de polítics de primer nivell? I no ha passat res.
Jo no he vist encara ningú a la presó. Ja es podia fer molt
ràpidament. De manera que el tema és molt senzill. Per tant, perdoneu el
to, és que si no, jo sempre tinc la por que algú salti per la finestra
quan acabo unes xerrades aquestes. Una mica d'humor en tot plegat, que
és la base de continuar aquí. Tenim un gran poder amb nosaltres i aquí em
remeto ja per anar acabant unes paraules d'un gran entomòleg, el
Wilson, que era també un paranoic de les teories sobre l'evolució de la
ciència, que no tenia cap mena de raó, que deia que els éssers humans
tenim emocions paleolítiques, institucions medievals i tecnologia
de deus. I és exactament on som nosaltres. Som uns micos molt
impredictibles, molt agressius, molt sexualment confusos, amb unes
institucions que no s'aguanten per enlloc. Penseu que si aneu a estudiar
dret, mireu que encara hi ha coses del dret roman al nostre dret, que
dius, hòstia verga, santíssima. I és com funciona, i després tenim les
tecnologies, ja tenim una tecnologia a les mans que pot fer coses
increïbles. I sembla que no estiguéssim gaire preparats per poder
gestionar tot. De manera que, moltíssimes gràcies, i potser
discutirem alguna cosa.
Moltes gràcies, Jordi.
Anem una miqueta tard per hora de temps, o sigui que no podrem fer
preguntes. No sé si els nostres ponents es poden quedar una estona a
l'hora d'esmorzar i potser fer algunes preguntetes en petit comitè,
me'n diuen que sí. I ara no sé si heu tingut l'oportunitat de fer el dinar,
però si encara no ho heu fet, aquí teniu els QRs per apuntar-vos i farem
la foto de grup. Baixeu tots i totes, que farem un momentet la foto de grup
de la jornada.
Gràcies,
Jordi. Molt bé.
Continuem amb el vicerector Respon, amb l'Albert, que el tenim aquí. No
sé si vols venir aquí a contestar les preguntes que ens puguin fer. De
micròfon, potser podem posar aquest i així els altres dos. Perfecte. Tenim
el vicerector Respon. L'Àlex Montada, que està al Google Meet, no sé si ens
pot sentir, perquè volíem començar amb les preguntes que tinguessin
virtuals, em sembla. Hi ha alguna pregunta virtual o hi ha alguna
manera de veure el Google Meet?
No tinc pinganillo, no sé què està passant.
Ens hem d'esperar. Alguna persona que vulgui fer alguna pregunta de la
sala, comencem amb algú de la sala o potser el vicerector vol dir alguna
cosa.
Em poso darrere la taula perquè si no amb aquest arreglo de micròfons que
ens ha fet no us veuria la cara mentre parlo. Teniu alguna
pregunteta? Aquí hi ha preguntes.
Àlex, alguna pregunta?
Està sent miuta, Àlex. Ara sí. No, no tenim cap pregunta online.
I aquí tampoc hi ha cap pregunta? Us he de dir que de fet volia començar
disculpant-me perquè els darrers dos anys van passar coses d'aquestes
imprevisibles que em van impedir venir tots dos cops i em sap greu.
Espero que en el futur no passi més. Aquest any ha estat a punt de fallar
però ho hem aconseguit endreçar. D 'una altra banda, sempre he de dir
que aquesta és una secció esperada pel públic i no ho entenc. Jo us he
dit moltes vegades que la meva porta està oberta, que podeu venir a parlar
amb mi, que podeu enviar correus, que podeu trucar sempre que vulgueu i
ningú ho fa. Tot el que em pugueu dir ara m'ho podeu dir qualsevol dia de l
'any. Al mateix José. Sí, se me oye. Ahora que llevas un cierto tiempo,
como dice Rector, y nos conoces bien, conoces los sistemas,
¿cuáles crees que son las áreas más importantes que tendríamos que
solucionar? Las que necesitan las áreas de mejora que en tu opinión
necesitamos mejorar primero.
Això és una mica un art enverinat del José, perquè no importa la que digui,
tots els altres que estaran en altres àrees diran que el peu està molt...
Les artes que tenim manquences pràcticament a tot arreu. Aquest
discurs l'he fet en altres oportunitats perquè les que estan
fora d'aquesta habitació en la institució no ens són prou conscients
que el món s'ha anat digitalitzant de manera accelerada. Els darrers deu
anys de forma molt pronunciada ho continuarà fent cada cop més. Tot
això que es digitalitza no només cal desenvolupar-lo, implantar-lo, sinó
que després s'ha de mantenir i s'ha d 'evolucionar i requereixen recursos
humans. Si tot això està creixent calen uns recursos humans cada cop
més importants. Hi ha una situació crítica en aquest aspecte. Tots els
que estem aquí ho sabem i això ens produeix febleses, si voleu,
problemes a tot arreu.
Confiem que eventualment això es capgirarà i també tenim al nostre
favor potser una petita força que són aquells elements de la tecnologia que
fan que puguem ser més productius i que en realitat amb menys gent podem
fer més coses, que també és cert que és una component del canvi. Jo crec
que la dificultat més important de totes maneres que estaria molt bé i
que és molt difícil de resoldre tal com estan repartides les cartes és
una profunda ineficiència de la nostra organització. És un tema
organitzatiu, més que un tema tecnològic o de recursos materials.
Quan dic materials et dic nohumans.
es van fent petites passes per millorar, però realment veus que la
feina per fer et supera amb més creix els teus horitzons i per tant t
'aportes una boteta de vents només.
Hola, Albert. Aquí, aquí, aquí darrere. Isabel. Hola. Jo em dedico a
temes audiovisuals. La meva pregunta va dirigida aquí. Fa un temps us vam
presentar una proposta per impulsar els serveis audiovisuals a l'UPC. Sé
que heu estat movent aquest tema, però no tenim massa informació. Era
per veure si podies actualitzar una mica com estava aquest tema, en quina
situació es trobava i també m 'interessa saber la teva opinió o la
teva visió sobre el món audiovisual en relació a l'estig. Si realment han
d'anar lligats i si cal impulsar-ho a la universitat i cal donar-li un
reforç a l'audiovisual, jo personalment crec que sí, però m
'agradaria veure una mica la visió des de més a dalt d'aquest àmbit.
Gràcies.
Són dues preguntes. Una és cap on volem que vagi la qüestió del tema
audiovisual, com ha d'evolucionar l 'universitat, quina importància pot
tenir, i una altra, com està la proposta concreta que hi ha de
creació d'un... M'imagino que la bona part dels presents poden conèixer
aquesta proposta, una proposta concreta per tal de crear un servei
audiovisual dintre de l'UPC.
El que vaig a dir és el meu punt de vista. No vol dir que sigui quelcom
sancionat, no són decisions del Consell de Direcció que ho ha debatut
bastament i ha arribat a aquesta conclusió, tot i que crec que la meva
opinió que expressaré és compartida pels meus companys del Consell de
Direcció.
Tal com jo ho veig, això és un aspecte més, si voleu, de la
digitalització que parlàvem abans, el desenvolupament, la producció, és un
termini més correcte, perquè la producció de continguts audiovisuals
tindrà cada cop més relevància en totes les activitats de la
universitat i molt especialment en una de les activitats prioritàries
primordials de la universitat, que és la formació. En recerca tindrà altres
implicacions perquè servirà per difondre els resultats, però no
genera els resultats. Per tant, l 'impacte és diferent. En el cas de l
'ensenyament, necessitem bons materials audiovisuals per suportar,
per facilitar, per millorar la transmissió de coneixement que ha de
succeir en els processos d 'aprenentatge que els nostres
estudiants veuen a experimentar a la casa. I en aquest sentit, l
'existència d'un servei audiovisual que doni suport per la creació de
tots aquests continguts ens sembla molt crítica i molt important. Què
passa? Que crear un servei nou suposa recursos humans. Un altre cop estem
en la mateixa pedra que ens ho paguem sempre. Lamentablement, el canvi no
es pot produir de la nit al dia. Hem de trobar un mecanisme, un camí, una
estratègia que ens porti cap aquí. Quan dius que estem treballant, estem
treballant en trobar aquesta manera i no hi ha un retorn cap a la comunitat
perquè quan estàs buscant una solució no té gaire sentit que jo vingui cada
dilluns i segueixo buscant la solució. Això pot ser detrimental.
Però sí, és això. Com veig jo la relació de materials audiovisuals,
producció, cura i manteniment dels serveis audiovisuals i els serveis
TIC? Són cossins que espero que es portin bé, però són dues coses
diferents. Fins ara, tot el que és
serveis audiovisuals ha recaigut sempre en gent TIC. Perquè ja sabeu
que els nostres companys fora un altre cop d'aquesta habitació, si una
cosa s'enxufa, és TIC. Si té un cable, és TIC. Tant les càmeres de
vídeo com els micròfons s'enxufen, tenen piles, són TIC, però aquesta
lògica no s'aguanta. Necessitem personal especialitzat que conegui de
producció audiovisual, tècnics de so, gent que sàpigui d'escriure guions,
gent que sàpigui de dissenyar formats audiovisuals atractius i dinàmics, i
això són coses que no estem formats nosaltres. Ens podem formar, sí, sí,
bueno, vale, però aleshores farem aquesta feina en comptes d'un altre
que estem fent. Jo veig el servei audiovisual com una cosa nova que s
'ha de crear, en què gent que està en aquesta habitació potser decideix
canviar de barco, per dir-ho d'alguna manera. A mi allò m'agrada més,
bueno, és perfectament vàlid, fantàstic. Fes-ho. Però seran dues
coses que conviuran, perquè al final els serveis audiovisuals, a més de
cables i piles i micròfons, també tindran alguns computadors que
necessitaran per posar-se els seus vídeos i també, per tant, hi haurà
una interacció amb els serveistics. Una altra cosa és organitzativament,
diguem-ne, si es crea un servei audiovisuals, com es col·loca, de on
penja. Bé, això cadascú tindrà una opinió, jo us puc dir la meva, jo
veig un servei d'aquest estil,
penjant o bé de l'àrea etíc, o bé del servei de biblioteques, amb dues
possibilitats que se m'acuden. Bé, altra gent pensarà d'altra manera, i
això és un tema que si encara no sabem com farem per aconseguir els
recursos per crear aquest servei, potser és prematur per parlar, però
procuro ser el màxim de transparent en el que penso que m'han preguntat.
Moltes gràcies. De res. Tenim una altra pregunta per aquí, no sé si
online hi ha algú més que vulgui aixecar la mà, però anem aquí amb la
Rosa. Hola. Hola. Mira, ja portem vàries...
...parlar sobre intel·ligència artificial. Jo volia preguntar-te
si... M'ha anat veient com es pot aplicar per coses que criden l
'atenció, però també volia preguntar -te si alguna iniciativa a nivell de
l'organització que nosaltres, com a PAS, puguem esformar aquí sobre el
que sigui per començar a aplicar l 'intel·ligència artificial a un
nivell més del dia a dia, de millorar els serveis que estem donant
nosaltres a la universitat. Si teniu pensat, el cul per mi, impulsar-ho.
Estem pensant com ho hem de fer. Jo crec que hi ha una prèvia a aquesta
fase de deployment que tu parles, que és estudiar la valoració d'aquestes
coses. No hem de començar... Hi ha aquella frase que... Com que tinc un
martell, tot el que veig són claus. Hem d'impedir que això passi. Hem de
fer un desenvolupament que sigui racional. Per mi hi ha un escull
important en la concepció d'aquestes coses. Precisament ara he estat en el
grup quan hi ha hagut la separació i en sala he anat a la presentació de
Google perquè volia saber què m 'explicaven sobre això. No han
explicat res sobre això i ho he hagut de preguntar al final. Però per mi hi
ha un escull important i que els propis proveïdors encara no han
acabat de decidir-se, que és com és el model de negoci d'ells. Per tant,
com això impactarà els costos del que fem. Si faig una eina, jo puc fer una
eina que simplifiqui la feina d'algú. Però si el cost de l'ús d'aquella
eina és molt més gran que el cost de posar una persona a fer aquella
feina, no em surt a compte. I això és un aspecte que en aquests munts no
coneixem, per exemple. Després hi ha... tots aquí, suposo que tots, en
alguna mesura, som desenvolupadors. Hem escrit programes, hem fet
aplicacions, hem trobat bugs, hem hagut de debugar i aquí no és
diferent. És a dir, hi haurà... i és una tecnologia nova amb què ens hem
de familiaritzar. Per tant, en breu, jo espero que començarem a encetar
iniciatives perquè s'estudin aspectes d'aquests, perquè hi hagi potser
algun petit grup de treball, acabem de veure quina és la millor manera d
'orquestrar-lo, però el que s'ha de fer és començar a fer experiments,
més que deployments, que diguin, això exactament, quan ho faig servir,
quins problemes tinc? Quants cops se'm dona una resposta errónia i
aquesta resposta errónia quines implicacions té? Potser la puc
atajar, diguem, o potser no té massa conseqüència en aquesta aplicació, o
potser és dramàtic. I tot aquest tipus d'evaluacions són coses que hem
d'aprendre a fer, perquè són noves. Aleshores, començarem endarr i espero
que quan fem el deployment ho fem bé, però sense pressa. La pressa és una
mala consellera de qualsevol decisió.
Hi ha molta pressa, hi ha molta pressió perquè... Com és que no tinc
un xat a la plana web que em contesta? Perdona, eh? Ja està, ja he
perdonat les gràcies. Gràcies a tu.
Més preguntes?
Jo volia preguntar que per fer totes aquestes tasques, totes aquestes
tasques que al millor són més centralitzades, com si diguéssim els
informàtics, hi ha una part que estem descentralitzats, anotejats,
etcètera. Alguna vegada ens heu plantejat de canviar una mica l
'organització o de fer-ho diferent o d'organitzar-nos diferents. Hi ha
alguna previsió de canvi? No hi ha una previsió de canvi perquè no sé
com fer-ho, però quan abans he dit que la nostra organització era
profundament ineficient, em referia a la nostra organització i per tant,
molt particularment, en aquest aspecte n'és un.
Jo crec que tenim les forces mal repartides i resulten en tasques
redundants, resulten bàsicament en desperdici de recursos i per tant s
'hauria de fer diferent. En canvi, hi ha altres funcions per raons que no
són responsabilitat de ningú. No és que ningú aquí sigui culpable d'un
pecat que causi, però el mateix sistema de la manera en què ha
funcionat ha fet que tasques bàsiques que haurien d'estar descentralitzades
i disperses perquè són de proximitat, de suport a l'usuari, que a vegades
se'n diu la darrera milla, són molt deficitàries en personal. Hi ha
mancances greus que acaben pagant els nostres professors, els nostres
estudiants, quan van a fer una classe i no funciona alguna cosa i perden l
'hora o... Per tant, sí, hi ha coses que s'haurien de canviar. Hi ha un
plan de canviarem imminentment tot potes per avall o potes per dalt? No.
Gràcies. Per la darrera tenim una altra pregunta. Hola. Jo volia
preguntar també en tot el tema d 'aquesta reorganització de persones
amb els serveis que tenim a l'UPC. Els serveis que estan externalitzats
en plataformes externes o si en algun moment es tornarà a assumir, si la
política d'externalitzar més i també amb el tema del personal, si es
contractarà més o si es pensarà externalitzar part del personal?
Gràcies.
Aquest és un tema que hem reunat en altres ocasions. La darrera, en el
moment de la renovació del contracte amb Google, en aquell moment vam
acordar que abans de la següent renovació es faria un estudi d
'alternatives exhaustiu i he raonat que presentarem, que discutirem entre
tots, de quines són les alternatives. A veure, jo simpatitzo completament
amb la postura que l'externalització és dolenta, però el cert és
que a vegades externalitzar segons quines coses és el que és més
eficient des del punt de vista dels costos. I no podem estar dient
que ens falten recursos, ens falta personal, ens falta de tot, però no
vull fer això que és econòmicament eficient de fer
per una valoració ético-estètica i no, m'ho faré jo perquè ho puc fer.
Ho puc fer és un dels grans problemes que té la nostra professió, perquè a
la nostra professió tot ho pots fer, a casa teva des de zero. Altra cosa
és quan ho tindràs fet. I des del punt de vista d'una organització,
només igual quan ho tindré fet, ni quan em costarà que estigui fet.
Aleshores jo crec que el que ens hem de preocupar més és, bueno, però com
ens cuidarem entre nosaltres, els membres de la comunitat OPC? Clar, si
algú estigués dient mira, saps què, anem a desfer-nos de la meitat del
personal tic perquè hi ha una enginyeria aquí que li puc contractar
més barat. El discurs seria un diferent, evidentment, això no es pot
fer. Però la situació real és que tenim molta més feina que la que
tenim mans per fer. I, en canvi, no tenim flexibilitat per contractar més
gent sovint.
Per contractar més gent hem de convèncer la direcció general d
'universitats que ens deixi ampliar el capítol 1. En aquests moments hi
ha una secretària d'universitats que està convençuda que ens sobrepass.
Clar, home, pots intentar entrar en raó.
Algú celebrament va dir que Déu no li ha donat al tot la sensació de la
flexibilitat. Bueno, doncs és un problema que tenim i hem d'intentar
resoldre-ho, però són coses que no podem vèncer només amb el nostre
desig, amb la nostra força de voluntat. Són coses de treballar, d
'aconseguir. I el resultat és que rebem possibilitats de contractar
personal amb quanta gotes.
I les nostres necessitats no són de quanta gotes, són una aixeta oberta.
Per tant, bueno, s'han de buscar solucions. El que no podem acceptar
com a solució és deixar de funcionar.
No sé si amb això contesto el que em pregunta, Sandra, però...
Tenim una altra pregunta. Per què? El Jordi? Hola, què tal? Soc un tic de l
'EVE del Forn. Una pregunta. Després de la pandèmia, les universitats
públiques, totes les que fan presencial, suposo que van sortir una
mica tocades perquè durant aquell temps tothom feia online i la
pregunta que sorgia era es justifica la nostra existència? Algú podria
haver fet aquesta pregunta. I després noto que hi ha abstinència
de l'estudiantat. S'ha incrementat, també. Aleshores, pot ser per ajudar
a la secretària a compensar que cal més personal? La meva pregunta seria,
primer, si s'ha notat que després de la pandèmia hem estat tocats i,
segon, que és un fet que quan s 'externalitzen coses es servei de cau
de qualitat. I el que necessitem és pujar la qualitat per poder fer la
contraofensiva de les ofertes online que puguin anar bé al mercat.
Aleshores, la primera pregunta és d 'això si estem tocats i la segona és
si potser heu pensat en fer que l 'enfoque sigui al revés. És a dir,
convèncer els que ens permeten tenir aquests calis per contratar gent
justificat pel fet que necessitem millorar el nostre servei per poder
atraure gent i per poder justificar la nostra existència com a centre de
docència que en el nostre cas és presencial. Com? Per exemple, podríem
començar organitzant-se mirant una història de l'UPC perquè som una
universitat federada, som una universitat d'escoles.
L'UPC ha aglutinat diverses escoles que existien, com l'Energell, l
'Industrials, etcètera, i tenim aquest espai federat. Aleshores,
estem sempre intentant controlar aquesta entropia per, després de
tenir tots aquests serveis controlats, poder millorar aquest
servei. Aleshores, és això. No sé si he explicat.
Crec que són vàries preguntes del que fas i no tot estic, però no hi ha
problema. És cert, després de la pandèmia,
efectivament, alguna cosa ha canviat en el cap de tots plegats, de tots
nosaltres i també dels nostres estudiants.
A veure, tots nosaltres teniu reunions, estic convençut, amb una
certa freqüència, i ja la farem híbrida o la farem amb un mit,
directament. I abans de la pandèmia ni ho hauríeu imaginat com a
alternativa. No, no, tothom hauria agafat l'autobús, la bicicleta o el
taxi i hauria anat a un lloc per fer una reunió. Això de coses bones i
coses dolentes. En el cas de l 'estudiantat, és veritat que ha
augmentat l'ausentisme. Com ho veiem, aquest fet, nosaltres? Bueno, és que
nosaltres, l'equip de direcció, pensem que la presencialitat afegeix
un valor molt important a l 'experiència formativa i hem de fer
que els nostres estudiants ho vegin. És a dir, els estudiants tornaran o
assistiran només a les aules en funció que hi vegin un valor en
sentir aquella classe en participar en aquella activitat. Si nosaltres ho
hem de canviar perquè faci això, no passa tant per la qualitat d'un
servei, tot i que, evidentment, pot influir.
Volia dissentir obertament amb una afirmació que has fet, perquè tots
sabem que l'externalització degrada el servei. I això pot ser cert en
molts casos, però no és necessàriament en tots els casos
cert. Tenim un país vell, gros, important a la Unió, que, com sabeu,
va decidir, fa ja temps, desenganxar -se de tota mena de plataformes.
No sé si és públic notori i tothom ho sap o no, però és el cas. Aleshores,
França, per exemple, l'Estat, i quan dius l'Estat de França, dius que és
una cosa grossa, que no és un estat de menta vigília, va dir que feia la
seva plataforma. No sé quants de vosaltres heu tingut el gaudi de fer
-la servir. Però els professors la fem servir a vegades, perquè quan fas
un projecte europeu i participa un partner francès, que té alguna tasca
de coordinació, els documents es pengen allà.
Us asseguro que allò que té darrere un esforç de desenvolupament
important, perquè és un estat el que està pagant, no una empresa gran o
petita, no una universitat, l'Estat. És una plataforma que posa a
disposició de tot el seu entramat públic. Administracions,
universitats, centres de recerca, tothom ho fa servir. És una cosa
workspace i forma, és una espècie de Google Workspace on tu col·loques
documents, tens intercanvis, conferències, una cosa semblant, però
el funcionament és molt lluny, molt molt lluny del que estem acostumats a
rebre de Google Workspace aquí. És això un fet de la realitat
inalterable? No. Però realment pensar que nosaltres desenvoluparem aquestes
feines equivalents només entre nosaltres, internament, que no volem
externalitzar totes, jo crec que és molt difícil. Ells disposen de molts
enginyers per fer una feina que després queda amortitzada aquesta
inversió tan gran perquè tenen un públic també enorme. Podria haver-hi
altres qüestions, que siguin més de tipus étic, normatiu, però les meves
dades, quin se'n farà, fins a quin punt em puc fiar quan em diuen que
les meves dades estan segures, és un altre discurs diferent. Però pel
costat de la qualitat pot ser que tinguis raó i que es pugui fer més
bé, però m'hauria de demostrar la meva experiència que no va en aquest
sentit i que consta que jo he estat i segueixo sent un supporter de l'open
source com a model i si hi ha una eina d'open source per fer una cosa,
preferiria que s'adoptés. Si de mi depengués, deixaríem de tenir
Microsoft a la UPC i que tothom utilitzés LibreOffice, perquè això és
molt més fàcil i en canvi no es pot fer, la resistència és hercúlia.
L'he apagat. Una cosa és dir-li a la gent que és molt mono. Ara ja no
dictaràs a Word, posaràs això, que és igual. Mira, és igual.
És racional? No, ja ho ha explicat el segon ponent d'avui. No som màquines
racionals. És totalment irracional. Microsoft, d'una versió a la següent,
et canviarà tots els menus del lloc, no trobaràs cap funcionalitat i
hauràs de tornar a aprendre a fer l 'eina, però ho fan com borreguitos i
estan contents, però aprendre a fer servir una altra que fa el mateix,
no, això no em dóna la gana. És el teixit, ho va, amb el que hem de
treballar.
Jo estava més pensant en la personada, és a dir, ficar que fem
els informàtics, aules, divulgament, departaments... Per exemple, aules,
donem suport aules. Si terceritzem això, ara mateix fem imatges a doc,
pactem la versió de Matlab, estem més fent aquella imatge, i si terceritzes
això, veig molt difícil que la qualitat millori, és a dir, l'empresa
posarà límits, dirà, oiga, pactem aquí que serà Matlab, versió X durant
anys, que serà el nostre contracte no arribarà tant. És a dir, veig molt
difícil que la tercerització dels informàtics millori els serveis. Ara
seria això, seria com utilitzar arguments com aquests, per justificar
que no necessitem... No hi ha cap intenció de fer res semblant al que
dius, o sigui, aquestes coses les continuarem fent, les podem fer,
tenim recursos suficients humans per fer-les, quan manquen intentarem
reforçar-los, però són coses que estan dintre de la nostra operativa.
Evidentment, això no... No estem parlant que anem a reduir, reduir,
reduir el que tenim en TIC perquè total tot ho podem comprar fora. No,
no, no, això no és tot el que podem fer a casa i que, com en els exemples
que tu dius, fent-ho a casa en tindrem millor servei, millor
qualitat del producte, continuarem fent així.
Faltaria més. Tenim temps per una última pregunta, si algú vol
preguntar alguna cosa més. La responsabilitat de la darrera
pregunta.
La Carme.
I ja tancaré. Perdó, té una mica de relació amb el que m'està parlant.
Fins ara em preguntava de les experiències que tenim a la passada d
'analitzar el foc de treball sobre la flora, si s'han analitzat els
resultats, si són decisions preses en altres moments i després hi ha hagut
unes conseqüències, uns resultats, si es té en compte o es tindrà en compte
o s'ha tingut en compte aquest històric d'experiències passades i d
'analització.
Estàs pensant en alguna instància concreta? No ho sé.
Potser m'has analitzat.
Hem externalitzat coses diferents i el resultat i la valoració també és
diferent. Hem externalitzat el correu que abans es gestionava amb una
plataforma open source internament a Google.
L'experiència és bona o dolenta? Estic segur que si preguntes a 10
usuaris tindrà 10 respostes diferents. Hem guanyat en algunes
coses i hem perdut en altres. La capacitat de les bústies que teniu
avui a Google és impensable que la puguem aportar nosaltres internament
des d'aquí. No podem. Recordeu el que era la vostra quota de correu abans i
el que és la vostra quota de correu ara. Que a la gent no li importa la
quota? És mentida. Us asseguro que quan s'han tocat temes de quota ha
sigut una de les coses que ha mogut més o inquietat més a la gent. Que m
'agradava més ser el client de correu que tenia abans o el que tinc ara?
No ho sé. Segur que hi ha opinions per tot i pots accedir a Google amb
diferents clients de correu. Per tant, té un cost. Sí, l'altre també
tenia un cost. Però alerta, no sols l 'altre tenia un cost. La migració va
tenir un cost importantíssim. Aquesta migració va ser decidida per un altre
equip de govern. No és que jo estigui defensant la meva gestió. Va ser feta
en un moment donat per les condicions que existissin en aquell moment.
Alguns ens podien semblar bé i altres malament. Perfecte. Però ara està
fet. Va tenir un cost extraordinari. Aquí tenim gent d'UPSnet que ens pot
informar de forma més precisa de la magnitud de la tragèdia. Però és
important. I ara el problema d 'aquestes decisions és que són de
molt difícil revertir. En el cas de la plataforma Google, especialment
perquè no hem traslladat només al correu. No, hem entrat en un
ecosistema d'aplicacions que estan imbricades unes amb altres a les que
tens un col·lectiu molt vast d 'usuaris noti que s'han acostumat. I
ara si els hi treus i els canvies per una altra cosa, han de percebre un
guany. No és senzill. No estic dient que no sigui una cosa que s'hagi de
considerar. I el que preguntaves en el sentit més estricte és i es
valoren aquestes coses? Es valoren. No de forma contínua. No estarem
sempre pensant que hem fet bé això o això. Però en els moments en què
aquesta valoració és necessària per informar la següent decisió, cal fer
-la. Cal fer-la i cal prendre decisions encara que siguin doloroses
en segons quin moment. Una altra cosa que hem externalitzat ha estat la
gestió de nòmines. La gestió de nòmines a uxi...
Bé, és una altra cosa. Té coses positives i té coses negatives. I
depèn de qui preguntis em veurà més grans unes o les altres. La
perspectiva té això. El que està a prop es veu gran i el que està a
lluny es veu petit. Estem acostumats. Això ho veiem tot el dia. Bé, jo
penso que té moltes coses dolentes l 'externalització a uxi. L'usuari de
peu,
la professora X, que està al Departament de Y i que cobra la seva
nòmina i li és igual si l'ha fet el sap o l'ha fet uxi. L'és igual.
Mentre s'estigui bé. Home, és que de vegades no està bé. Bé, és que no
estava bé abans i no està bé ara. O sigui, els errors passen. I no
aprendre a conviure amb errors que passen és un signat de maduresa. És a
dir, som gent gran. Sabem que les coses a vegades falen. Què hi farem?
Arreglem, no?
Però bueno, ara estem en mans d'una altra empresa. Uxi que té limitacions
importants.
Moltes gràcies, Álvar, per totes aquestes respostes. I no sé si voleu
fer un aplaudiment. Moltes gràcies.
Si em permeteu, torno a la meva primera frase del matí. Acaba aquesta
sessió, però si teniu qualsevol inquietud, em podeu contactar al
moment que sigui. El que no puc prometre és que us contestaré
immediatament. Però ho faré tan aviat com pugui i us atendré. D'acord?
Moltes gràcies.
Seguim amb el moment molt esperat de la jornada TIC, que és l'enquesta de
valoració de la jornada. Que si l 'ompliu, participareu en el fantàstic
sorteig de cada any.
I mentre esteu fent l'enquesta, reconeixeu el moment de valoració i
recordar-vos que totes les sessions paral·leles estan gravades i que les
podeu reproduir a posteriori. Us les enviarem i també recopilarem el màxim
de presentacions i us ho farem arribar per les persones que esteu
interessades en tots els temes tan interessants que hem tingut avui, que
sapigueu que podreu continuar. I agrair a totes les persones que heu
assistit online, a Àlex, t'hem donat més la paraula, però des d'aquí un
agraïment que estaves responsable i espero que us hagi servit tot el que
ha dit el vicerector.
No sé si algú mentre s'està omplint l 'enquesta vol explicar un acudit,
el Toni?
Algú un acudit d'intel·ligència artificial? Algú en sap algun?
Preguntem un acudit del xat GPT.
I les persones que participeu en el concurs podeu rebre un fantàstic
llibre o de la Carme Torres, Estimades Màquines, o del Jordi
Torres, que els dos es diuen Torres casualment, una me i l'altra ma, i el
Jordi Torres va escriure La intel·ligència artificial, L'explicar
dels humans.
Tenim quatre llibres disponibles que pot ser vostre per llegir les nits
quan no podeu dormir. Si heu posat una mala valoració, no tindreu
llibre, que ho sapigueu.
Aprofito per fer els agraïments de la Jornada TIC. Aquest any hem tingut en
l'equip la Cristina Morales, també el Pau Cabanyol, l'Anna Guitart, i
després també els Asidus a la Jornada TIC, el Robert, la Mercè Buller
també, la Isabel i el Sito, i després ens han estat ajudant des d'allà la
Núria, el Quim, la Raquel i l'Andrea. I després també agraï a totes les
persones que heu estat voluntàries a les sales. Després es veuran
publicats tots els noms al final de la jornada, però ja aprofito per
tirar milles mentre esteu acabant d 'omplir. Ara ja ha acabat tothom.
I el Joan G. Jo també. Un aplaudiment.
Ja tenim tothom. Sito, una mà innocent, sisplau.
Gràcies. Jordi Ranyet, felicitats. M 'hauries de dir quin llibre
prefereixes, si estimades màquines o la intel·ligència artificial aplicada
als humans.
Escull, que pots triar.
Aquest està dedicat i aquest no. El dedicat.
Bravona, Jordi. Següent persona. Jordi, si torna a sortir, no es pot
anar.
El Carles Espades. Però està virtual, no?
El que quedi, li donem. Em sap greu. Em sap greu, Carles. Si tens alguna
preferència, escriu-ho al xat. Pots triar el de la Carme o el de Jordi. A
veure si ens contesta. Fem la següent persona. El
Jordi Guillem.
Enhorabona, Jordi. Unes paraules. Vinga!
Quins vols? Aquests són contes?
Has col·lit els contes. Encara en queda un. Enhorabona, Jordi.
I l'última oportunitat de guanyar per les persones que encara no us ha
tocat cap regal. Sito, remena bé.
El Pau Cabanyol.
Enhorabona. Quin vols? Et queda aquest. Merci. Recomanareu que us
presenti voluntaris per organitzar això. Està molt divertit.
Gràcies.
Ara totes les persones que us heu quedat per dinar... Ens heu de
retornar les acreditacions. Al sortir ho deixeu sobre la taula. I les
persones que ens quedem a dinar ens veiem al vèrtex. Tots els agraïments
tenim uns crèdits que podeu veure ara. Està preparant el Sito.
Gràcies.
Gràcies. Gràcies.
Gràcies. Gràcies. Gràcies.
Gràcies.
Gràcies. Gràcies. Gràcies.